ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 200/10401/20-а
касаційне провадження № К/9901/14600/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Васильєвої І.А., Олендера І.Я.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року (головуючий суддя - Аканов О.О.)
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Блохін А.А., судді: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В.)
у справі № 200/10401/20-а
за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області 
до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління
про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Головне управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС у Донецькій області; позивач; контролюючий орган) звернулося до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Покровського регіонального виробничого управління (далі - КП «Компанія «Вода Донбасу»; відповідач; платник) про стягнення коштів з рахунків у банківських установах, які обслуговують відповідача, в рахунок погашення податкового боргу в загальному розмірі 974592,62 грн.

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 16 грудня 2020 року адміністративний позов задовольнив.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 23 березня 2021 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи касаційну скаргу, відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те що, судами попередніх інстанцій не враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14 березня 2018 року у справі                № 805/1463/17-а. Крім того зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди повинні були застосувати положення статті 10, частини третьої статті 11 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII) і визнати сертифікати Торгово-промислової палати України належними та достатніми доказами у справі.

Верховний Суд ухвалою від 11 травня 2021 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що за відповідачем обліковується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами з доходів платника податку у вигляді заробітної плати, та військового збору в загальному розмірі 974592,62 грн, що підтверджується даними інтегрованої картки платника та КП «Компанія «Вода Донбасу» не спростовується. 

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Судами встановлено, що з метою стягнення податкового боргу позивачем направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 12 серпня 2020 року № 282777-53 на суму 974158,15 грн (код класифікації доходів бюджету 11010100) та 434,47 грн (код класифікації доходів бюджету 11011000), всього 974592,62 грн.

Зазначену податкову вимогу КП «Компанія «Вода Донбасу» отримано 18 серпня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 

За правилами пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).

Таким чином, враховуючи вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення з відповідача податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову та стягнення з КП «Компанія «Вода Донбасу» спірної суми заборгованості.

Обґрунтовуючи довід про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 14 березня 2018 року у справі № 805/1463/17-а у подібних правовідносинах.

У вказаному судовому рішенні Верховний Суд, надаючи оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення, зазначив, що положення статті 10 Закону № 1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, у тому числі й в частині неналежного виконання обов`язку своєчасної реєстрації податкових накладних.

Сертифікат Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили є належним доказом, який в силу статті 10 Закону № 1669-VII підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити вчасну реєстрацію податкових накладних, відтак покладення відповідальності на платника у таких випадках не відповідає закону.

Проте, постанова Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 805/1463/17-а не є релевантною до правовідносин, щодо яких виник спір, оскільки правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення не охоплюється предметом даного позову, а тому суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати його аналіз, в тому числі застосовувати до спірних правовідносин положення статті 10 Закону № 1669-VII.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги КП «Компанія «Вода Донбасу» без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                     І. А. Васильєва 
                     
                                                                                                                                      І. Я. Олендер