ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року	Львів	Справа № 460/52298/22 пров. № А/857/5066/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                               Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року (головуючий суддя Комшелюк Т.О., м. Рівне) у справі №460/52298/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-6" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
23.12.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Рівненської міської ради (відповідач 1), Виконавчого комітету Рівненської міської ради (відповідач 2), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-6" (третя особа), в якому просив суд: визнати протиправною подальшу бездіяльність Рівненської міської ради та Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо зволікання з процесом передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований у АДРЕСА_1 ; зобов`язати Рівненську міську раду та Виконавчий комітет Рівненської міської ради вжити невідкладних заходів щодо передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований у АДРЕСА_1 , в тому числі шляхом встановлення обов`язку для відповідачів на звернення з відповідним позовом до власника гуртожитку ТОВ “Житлобуд-6” про передачу такого гуртожитку у власність місцевої територіальної громади, в тому рахунку кімнати в якій проживає позивач; відшкодувати для ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок тривалої протиправної бездіяльності органів місцевого самоврядування шляхом солідарного стягнення із відповідачів в розмірі 150000 грн.
Позов обґрунтовує тим, що попри наявності рішень судів, відповідачі досить тривалий час не вчиняють належних дій щодо передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований у АДРЕСА_1 , в якому проживає позивач. Така бездіяльність та відношення принижує честь, гідність позивача, як ветерана праці та інваліда 1 групи. Крім того, позивач стверджує, що внаслідок такої бездіяльності настали негативні зміни у його житті, погіршення здоров`я, порушення актуальних планів та перспектив. Отже, бездіяльність відповідачів завдала позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 150000 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Рівненської міської ради та Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо зволікання з процесом передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований у АДРЕСА_1 . Зобов`язано Рівненську міську раду вжити невідкладних заходів щодо передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Виконавчий комітет Рівненської міської ради вжити невідкладних заходів щодо передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що відповідачами вживалися належні дії щодо передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований у АДРЕСА_1 , в якому проживає і позивач. Однак, частина кімнат приватизована жильцями і не належить третій особі, а чинне законодавство не передбачає передачі в комунальну власність гуртожитків з приватизованими кімнатами. У апелянта відсутня можливість визначити вартість кімнат, які перебувають у власності третьої особи, в тому числі і через відсутність документації та розбіжностей у нумерації кімнат в гуртожитку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи загального захворювання та проживає у кімнаті № 149 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом свого трудового життя, позивач, здобувши статус ветерана праці, перебувала у трудових відносинах з КТП «Комуненергія».
Не маючи власного житла, позивач неодноразово зверталася до адміністрації КТП «Комуненергія» з прохання виділити їй у користування будь-яке службове житлове приміщення.
У березні 2005 року у відповідь на прохання про надання житла, позивачу було виділено кімнату в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , де вона проживає по даний час.
Вищевказаний гуртожиток не перебував на балансі КТП «Комуненергія», а знаходився на балансі іншого комунального закладу ДП «Житлобуд-6», правонаступником якого є АТЗТ «Житлобуд-6», та використовувався для проживання працівників такого підприємства.
В подальшому, вказаний гуртожиток у 2006 році був проданий у власність новоствореної установи ТОВ «Житлобуд-6», яка була створена на базі збанкрутілого АТЗТ «Житлобуд-6».
Як наслідок, через викуп приміщення гуртожитку юридичною особою приватного права, позивач разом із іншими мешканнями гуртожитку втратили право на приватизацію своєї кімнати в гуртожитку.
В 2011 році, новим власником - ТОВ «Житлобуд-6» було ініційовано процес виселення усіх мешканців гуртожитку, шляхом пред`явлення до суду відповідного позову про їх виселення, в тому числі позивача, без надання іншого житла.
Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 20 квітня 2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області, у виселенні позивача із займаної кімнати гуртожитку ТОВ «Житлобуд-6» було відмовлено.
Позивач, не маючи іншого способу отримання житла, звернулася до Рівненської міської ради та Виконавчого комітету Рівненської міської ради з проханням допомогти вирішити соціально-побутові проблеми мешканців гуртожитку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Однак, не зважаючи на багаторазові звернення позивача до Рівненської міської ради та Виконавчого комітету Рівненської міської ради, останні так і не посприяли будь-якому вирішенню житлових проблем позивача, незважаючи на її правовий статут, як інваліда, ветерана праці, та працівниці, яка все життя пропрацювала у комунальних закладах міста.
Як стверджує позивач, вона багаторазово зверталася до Постійної комісії з питань охорони здоров`я материнства і дитинства та соціального захисту населення, яка функціонує у складі Рівненської міської ради. За наслідком чого багаторазово, повноважними членами органів місцевої влади складалися акти про непридатність умов в яких проживає ОСОБА_1 для її проживання. Однак, не зважаючи на багаторазовий розгляд звернень позивача, які відбулися 07 лютого 2017 року, 15 травня 2017 року та 17 січня 2018 року (про що складені протоколи засідань), й досі жодних дій щодо реальної допомоги позивачу, останні не надали.
Поряд з тим, з листа ВК Рівненської міської ради № Д-12к/30-18 від 21 вересня 2018 року встановлено, що рішенням Рівненської міської ради від 06 липня 2017 року № 3027 було вирішено здійснити продаж нежитлової окремо розташованої двоповерхової будівлі соціально-побутового призначення за адресою АДРЕСА_2 , та за рахунок виручених від такого продажу коштів здійснити придбання у комунальну власність кімнат у приміщенні гуртожитку, що розташований в АДРЕСА_1 з метою вирішення соціальних та житлових питань мешканців гуртожитку. За результатами, прийнятого рішення Рівненської міської ради, її Виконавчим комітетом було сформовано список мешканців гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 кімнати заплановано до викупу у ТОВ «Житлобуд-6». Але такого викупу так і не було здійснено, оскільки продаж будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_2 так і не відбувся.
04 червня 2018 року позивач звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до Рівненської міської ради, Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та просила суд зобов`язати органи місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення належних та придатних умов проживання, здійснивши дії щодо встановлення особистої душової кабіни та окремого лічильника обліку електроенергії. Заявляючи дані позовні вимоги до відповідачів, ОСОБА_1 намагалась захистити свої соціальні права, зокрема право на забезпечення належних та придатних умов проживання.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2019 року у цивільній справі № 569/10335/18 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, Виконавчого комітету Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління комунальної власності Рівненської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-6», Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-В» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано виконавчий комітет Рівненської міської ради розглянути питання забезпечення належних та придатних умов проживання ОСОБА_1 , інваліда І групи. В решті позовних вимог відмовлено.
В подальшому, на виконання рішення суду Рівненським міським судом 28 березня 2019 року було видано виконавчий лист, який був пред`явлений позивачем до виконання у Відділ ДВС ГТУЮ у Рівненській області.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області Олексієвець І.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/10335/18, виданого 28.03.2019 Рівненським міським судом Рівненської області про зобов`язання Виконавчий комітет Рівненської міської ради розглянути питання щодо забезпечення належних та придатних умов проживання ОСОБА_1 , як інваліда І групи, було закінчено виконавче провадження. Як вбачається з даної постанови, рішення фактично виконане в повному обсязі згідно з виконавчим документом. З відповіді боржника встановлено, що виконавчим комітетом Рівненської міської ради розглянуто питання щодо забезпечення належних та придатних умов проживання ОСОБА_1 , як інваліда І групи, що підтверджується витягом з рішення від 14.05.2019 за № 60 про розгляд звернень громадян, підприємств та організацій міста з житлових питань, прийнятого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради.
Однак, попри те, що ОСОБА_1 у своїх доводах наголошувала на можливості врегулювання даної критичної проблеми, шляхом передачі у власність територіальних громад гуртожитку, в якому проживає позивач (відповідно до ст. 14 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), ні Рівненська міська рада, ні Виконавчий комітет не реалізували такої можливості попри виключне право відповідачів передачі гуртожитку в комунальну власність.
Водночас, на виконання рішення суду, Виконавчий комітет обмежився лише винесенням рішення від 14.05.2019 р. № 60 про можливість отримання житла в порядку черговості.
З супровідного листа Виконавчого комітету Рівненської міської ради № Д-120к/14-19 від 22.04.2019 р. вбачається, що станом на 22.04.2018 року ОСОБА_1 вже перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі з 24.02.1997 року у списку загальної черги під № 3801. А оскільки позивач має першу групу інвалідності, тому згідно діючого житлового законодавства, вона має право на першочергове отримання житла. Серед таких осіб ОСОБА_1 обліковується під № 1704.
В подальшому, 29 листопада 2019 року позивач звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до Рівненської міської ради, Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя сторона Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-6» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та просила суд здійснити повний захист прав у відповідності до ст. 5 ЦПК України; визнати протиправною бездіяльність Рівненської міської ради та Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо зволікання з процесом передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований у АДРЕСА_1 ; зобов`язати Рівненської міську раду та Виконавчий комітет Рівненської міської ради вжити невідкладних заходів щодо передачі у власність територіальних громад гуртожитку, що розташований у АДРЕСА_1 в тому числі шляхом встановлення обов`язку для відповідачів на звернення з відповідним позовом до власника гуртожитку ТОВ «Житлобуд-6» про передачу такого гуртожитку у власність місцевої територіальної громади; визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради №60 від 14.05.2019 р. в частині, що стосується прав та інтересів позивача (п. 2 рішення), як таке що не призводить до реального відновлення порушених прав позивача, встановлених у рішенні Рівненського міського суду у справі № 569/10335/18 від 24.01.2019 р.; відшкодувати для позивача моральну шкоду за тривалу протиправну бездіяльність органів місцевого самоврядування шляхом зобов`язання Рівненської міської ради та Виконавчого комітету Рівненської міської ради виконати у кімнаті гуртожитку у АДРЕСА_1 встановлення особистої душової кабіни та встановлення окремого лічильника обліку електроенергії, а також сплати для ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100000 грн.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2020 року у цивільній справі № 569/22017/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, товариство з обмеженою відповідальністю`Житлобуд-6» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 60 від 14.05.2019 року в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 (п. 2), як таке, що призводить до реального відновлення порушених прав позивача, встановлені у рішенні Рівненського міського суду у справі № 569/10335/18 від 24.01.2019 року; відшкодовано ОСОБА_1 моральну шкоду за тривалу протиправну бездіяльність органів місцевого самоврядування шляхом зобов`язання Рівненської міської ради та виконавчого комітету Рівненської міської ради виконати у кімнаті гуртожитку у АДРЕСА_3 (згідно інвентаризації з 2010 року, до 2010 року кімната № 46) встановлення особистої душової кабіни та встановлення окремого лічильника обліку електроенергії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2020 року в частині відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за тривалу протиправну бездіяльність органів місцевого самоврядування шляхом зобов`язання Рівненської міської ради та виконавчого комітету Рівненської міської ради виконати у кімнаті гуртожитку у АДРЕСА_3 встановлення особистої душової кабіни та встановлення окремого лічильника обліку електроенергії – скасовано; в задоволенні позову в цій частині відшкодування моральної шкоди відмовлено. В решті рішення суду залишено без зміни.
Відтак, за результатами розгляду справи № 569/22017/19 та скасування рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 60 від 14.05.2019 року в частині, що стосується прав та інтересів позивача (п. 2), ОСОБА_1 подала заяву про відновлення виконавчого провадження № ВП58804164.
У підсумку, відповідача було повторно зобов`язано покращити житлові умови ОСОБА_1 , як і у справі № 569/10335/18.
В свою чергу, попри визнання протиправним рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 60 від 14.05.2019 року (в частині, що стосується прав та інтересів позивача ( п. 2) щодо поставлення на повторний порядок черговості громадян, які перебувають на квартирному обліку при міськвиконкомі), як такого що ніяким чином не призводить до реального відновлення порушених прав позивача, встановлених у рішенні Рівненського міського суду у справі № 569/10335/18, відповідач по справі ухвалив ідентичне рішення № 26 від 09.03.2021 р., яким знову ж таки надав для ОСОБА_1 квартиру у порядку черговості громадян, які перебувають на квартирному обліку при міськвиконкомі.
25 квітня 2019 року рішенням Рівненської міської ради № 5761, керуючись рішенням комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (протокол № 2 від 22.01.2019) було вирішено надати згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста Рівного на без компенсаційній основі (безоплатно) частини будівлі гуртожитку на вул. Відінській, 10 у місті Рівному, включеного до статутного капіталу Акціонерного товариства закритого типу "Житлобуд-6" (ТзОВ "Житлобуд-6") під час приватизації. Крім того юридичному відділу виконавчого комітету Рівненської міської ради було доручено підготувати позовну заяву з вимогами передачі вищезазначеного гуртожитку у примусовому порядку у власність територіальних громад у разі отримання відмови передачі або ігнорування звернення власником гуртожитку. Однак, на момент подачі даного позову, виконання вищезгаданого рішення припинилось, оскільки передача гуртожитку у власність територіальних громад не відбувається ні в добровільному ні в судовому порядку.
Зокрема, при розгляді справи № 569/22017/19 в суді досліджувалось питання щодо обов`язку Рівненської міської ради на звернення з відповідним позовом до власника гуртожитку ТОВ «Житлобуд-6» про передачу такого гуртожитку у власність місцевої територіальної громади. Так, представником Рівненської міської ради в судовому засіданні по даній справі вказано, що рішення Рівненської міської ради № 5761 від 25 квітня 2019 року виконується, оскільки позов уже було подано до Господарського суду Рівненської області.
Проте, після розгляду справи № 569/22017/19, представником Рівненської міської ради 5 жовтня 2020 року до Господарського суду Рівненської області подано заяву від 05.10.2020 р., в якій останній просив залишити позов (у справі щодо передачі майна у комунальну власність) без розгляду на підставі ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, в подальшому, ухвалою Господарського суду у справі № 918/932/19 такий позов було залишено без розгляду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 48 Конституції України Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», Держава гарантує кожному ветерану праці та громадянину похилого віку належний рівень життя, задоволення різноманітних життєвих потреб, подання різних видів допомоги шляхом: реалізації права на працю відповідно до професійної підготовки, трудових навичок і з урахуванням стану здоров`я; забезпечення пенсіями і допомогою; надання житла; створення умов для підтримання здоров`я і активного довголіття відповідно до сучасних досягнень науки; організації соціально-побутового обслуговування, розвитку мережі матеріально-технічної бази для стаціонарних закладів і надомних форм обслуговування громадян похилого віку, а також підготовки відповідних спеціалістів. Кабінет Міністрів України, місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування зобов`язані розробляти і здійснювати державні цільові та регіональні програми соціального захисту громадян похилого віку.
Статтею 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» передбачено, що законодавство України про соціальний захист ветеранів праці та громадян похилого віку складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Громадяни похилого віку користуються всіма соціально-економічними і особистими правами і свободами, закріпленими Конституцією України, іншими законодавчими актами. Дискримінація громадян похилого віку в галузі праці, охорони здоров`я, соціального забезпечення, користування житлом та в інших сферах забороняється, а посадові особи, які порушують ці гарантії, притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. Законодавством України встановлюється необхідний рівень гарантій прав громадян похилого віку в усіх сферах життя суспільства. Місцеві ради, місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації можуть встановлювати за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткові гарантії щодо соціального захисту громадян похилого віку.
Відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» ветеранам праці надаються такі пільги: переважне право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Згідно з положеннями Закону «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», які закріплені у статтях 29 та 30, особи з інвалідністю забезпечуються житлом у порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством і з урахуванням положень цього Закону. Особи з інвалідністю та сім`ї, в яких є діти з інвалідністю, мають переважне право на поліпшення житлових умов в порядку, передбаченому чинним законодавством. Жилі приміщення, займані особами з інвалідністю або сім`ями, у складі яких вони є, під`їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають особи з інвалідністю, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації, а також телефонним зв`язком. Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд. Обладнання індивідуальних жилих будинків, в яких проживають особи з інвалідністю, здійснюється підприємствами, установами і організаціями, з вини яких настала інвалідність, а в інших випадках - відповідними органами місцевого самоврядування. У разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю може провадитись заміна жилої площі.
Відповідно до ст.15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: …5) здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39);…, 13) подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178).
Згідно з ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: 1) на без компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду; 2) на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради; 3) на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку. Розмір компенсації вартості гуртожитків, що передаються відповідно до цього Закону у власність територіальних громад на частково-компенсаційній або компенсаційній основі, розраховується відповідно до вартості гуртожитків, за якою їх було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, з урахуванням зменшення вартості внаслідок нарахованого фізичного зносу або збільшення вартості в результаті фактично підтверджених витрат власників на проведення капітального ремонту за час перебування гуртожитків у їхній власності. У разі наявності корпоративних прав держави у статутному капіталі таких товариств розмір компенсації визначається пропорційно до обсягу таких прав відповідно до закону. Компенсація власнику гуртожитку здійснюється у грошовій формі в національній грошовій одиниці України (гривні). Рішення про передачу гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у власність територіальних громад приймається відповідно до цього Закону органами місцевого самоврядування, на території яких розташовані гуртожитки. Видатки, пов`язані з передачею гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, передбачених на це затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад та законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Апеляційний суд зазначає, що даний закон передбачає можливість передачі гуртожитків включених до статутних капіталів товариств у власність територіальних громад на безкоштовній основі, або з компенсацією за згодою власника. Однак, у разі відмови власника у передачі гуртожитку, він може бути відібраний за рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку має місце систематична протиправна бездіяльності відповідачів, яка призводить до порушення житлових прав позивача.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 460/52298/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний