Справа № 761/1990/23                                                                   Головуючий в суді І інстанції - Циктіч В.М.
Провадження № 33/824/2045/2023                                              Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
 
17 квітня 2023 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд
в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності  особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Михайленка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Михайленка Д.В.  на постанову судді Шевченківського  районного суду м. Києва  від 17 березня 2023 року,  
 
в с т а н о в и в:
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва  від 17 березня 2023 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого        ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.  
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він,                02 січня 2023 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин, керував автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. Хрещатик, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.  
У апеляційній скарзі захисника Михайленка Д.В. указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник указав про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , оскільки працівниками поліції не було задокументовано та доведено належними та допустимими доказами факт порушення водієм ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» надавали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. Поряд з цим, захисником зазначено про те, що працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 проходження саме медичного огляду (в закладі охорони здоров`я), оскільки як вбачається з наявного в матеріалах провадження відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, останніми лише була висловлена пропозиція щодо проходження огляду на стан сп`яніння  на місці зупинки транспортного засобу  за допомогою приладу Драгер та у лікаря нарколога. Наведене, на переконання апелянта, указує про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду, що також стверджується Висновком щодо результатів медичного огляду пройденого ОСОБА_1 в порядку самозвернення, відповідно до якого у останнього ознак сп`яніння виявлено не було. 
Також апелянт зазначив про те, що відеозапис з нагрудної камери працівників поліції є неналежним та недопустимим доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення постановленого йому у вину, оскільки вказаний відеозапис є фрагментарним та не містить всіх обставин події. Крім того,  захисником зауважено про не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та не надання йому направлення на проведення огляду в закладі охорони здоров`я. За наведених обставин просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого      ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вислухавши пояснення:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Михайленка Д.В., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили  апеляційну скаргу задовольнити;
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає  з огляду на таке.
Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1   у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.
За змістом ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає, у тому числі, у разівідмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі повністю спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, з якого вбачається, що під час спілкування ОСОБА_1   з працівниками поліції, у останніх виникла підозра щодо перебування ОСОБА_1  в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівниками поліції було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти у встановленому законом  порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» так і в закладі охорони здоров`я, однак останній відмовився від проведення огляду за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та відмовився проходити огляд у медичному закладі. При цьому з відеозапису чітко вбачається, що працівниками поліції водію ОСОБА_1 роз`яснено його права, суть вчиненого правопорушення та вказана відмова була зафіксована за допомогою нагрудної камери працівників поліції, що узгоджується з нормами ст. 266 КУпАП та п.4, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008р. №1103 з наступними змінами. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було надано працівниками поліції направлення на проведення огляду, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини  не є підставою для визнання незаконними дій поліцейських, пов`язаних із виявленням та фіксуванням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Як зазначалось вище, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. За умови відмови ОСОБА_1   від проходження огляду на стан сп`яніння, що було зафіксовано поліцейським за допомогою нагрудної відеокамери, поліцейські взагалі позбавлялися обов`язку видавати відповідне направлення. Це узгоджується із п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого  або сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17.12.2008 р. № 1103. Аналіз положень пунктів 6 та 8 Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду.
Доводи апеляційної скарги  про те, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 вимог  Правил дорожнього руху, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності притягнення ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Також як вбачається з матеріалів провадження, зокрема з відеозапису нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, що також стверджується розпискою наявною в матеріалах провадження (а.п. 3), та указує про безпідставність доводів захисника в цій частині. 
Крім того, суд звертає увагу, що долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винності ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 самостійно  звернувся до медичного закладу, де пройшов огляд на стан сп`яніння і що в стані алкогольного сп`яніння він не перебував не спростовує висновків судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній притягнутий до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а для вимоги поліцейського про необхідність проходження такого огляду необхідна не наявність доведеного стану сп`яніння, а наявність ознак, які вказують на те, що особа перебуває у такому стані. 
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника Михайленка Д.В.  щодо неповноти дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Шевченківського суду м. Києва  від 17 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.  
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Михайленка Д.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва  від 17 березня  2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                            О.П. Свінціцька