ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12209/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
-          визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України щодо нерозгляду звернення позивача від 06 липня 2022 року, поданого його представником Романюком І.М., по суті;
-          зобов`язати Державну міграційну службу України розглянути звернення позивача від 06 липня 2022 року, поданого його представником Романюком І.М., в порядку і строки, визначені законом з урахуванням висновків суду щодо прийнятності декларації про відмову від іноземного громадянства від 22 листопада 2021 року;
-          визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо не розгляду декларації позивача від 22 листопада 2021 року про відмову від іноземного громадянства;
-          зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації від 22 листопада 2021 року та видати паспорт громадянина України.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачами безпідставно не приймається декларація позивача про відмову від іноземного громадянства, в той же час, позивач не може подати відповідний документ про припинення іноземного громадянства, оскільки уповноважений орган Російської Федерації не належним чином виконує свої обов`язки. 
Відповідачами подано відзиви на позовну заяву, в яких заперечують проти позовних вимог та зазначають, що позивачем приховуються обставини, які стали підставою для відмови останньому в прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, а саме той факт, що позивач відмовляється сплачувати консульській збір за оформлення припинення громадянства. Вказали, що звернення позивача від 22 листопада 2021 року є вже третьою спробою отримати задовільну відповідь на декларацію про припинення іноземного громадянства, в той же час, відповідачем виконано свій обов`язок щодо належного розгляду його звернення, а саме листом від 17 грудня 2021 року позивачу надано відповідь.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що відповідачами безпідставно не приймається декларація позивача про відмову від іноземного громадянства, в той же час, позивач не може подати відповідний документ про припинення іноземного громадянства, оскільки уповноважений орган Російської Федерації не належним чином виконує свої обов`язки. Наголошує, що такими діями позивач фактично позбавлений громадянства України.
Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначаються про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Також позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за участю представника, з приводу якого колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
З огляду на достатність наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що дана справа належить до справ незначної складності, а участь сторін під час апеляційного розгляду справи не є обов`язковою, з огляду на положення п.3 ч.1 ст.311 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи у відкритому судовому засіданні.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач уродженець м. Москва, перебуваючи в громадянстві Російської Федерації та відповідно до рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2019 року, набув громадянство України за територіальним походженням на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України», а саме у зв`язку із народженням діда на території України до 24 серпня 1991 року.
На підставі рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2019 року позивачу 03 лютого 2020 року видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 , дійсне до 25 листопада 2021 року.
У зв`язку з ухваленим відповідачем рішенням про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , позивачем подано до відповідача зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до відповідача документ про припинення громадянства Російської Федерації, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави.
Позивач, вважаючи наявність в нього незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, 05 квітня 2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства України, направив на адресу відповідача декларацією про відмову від іноземного громадянства з відповідними додатками, що підтверджують наявність незалежних від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (вартість оформлення виходу з громадянства (підданства) Російської Федерації становить 4004 грн, що перевищує половину мінімальної заробітної плати, установленого законом України на момент, коли особа набула громадянства України).
Відповідачем надано відповідь на вказане звернення, оформлену у вигляді листа від 11 травня 2021 року вих. №1201.4.4-4476/12.2-21, зі змісту якої вбачається, що позивачу повернуто декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації від 05 квітня 2021 року та копії документів з Генконсульства Російської Федерації, оскільки відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Мотивуючи це тим, що у відповідача відсутні підстави для прийняття від позивача декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки за інформацією Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору становить 1820 грн, що не перевищує половину мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення про набуття ним громадянства України.
З аналогічного питання, ініційованого ДМС України, Міністерство закордонних справ України листом від 18 січня 2021 року №71/15-532/4-2424 у відповідь на запит ДМС України щодо надання актуальної інформації про тарифи консульських зборів за оформлення припинення громадянства, повідомило, що для заявників - громадян Росії консульський збір за оформлення виходу з громадянства РФ у продовж 2019-2020 років становить 65 доларів США, що в еквіваленті становить - 1820 грн.
В подальшому дані питання були предметом розгляду у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, в яких позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.
22 листопада 2021 року за вх. №15312/1/1201-21 на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області втретє надійшло звернення від позивача, додатком до якого додано декларацію про відмову від іноземного громадянства позивача та пояснювальну записку за підписом позивача, інших документів додано не було.
17 грудня 2021 року електронною поштою надіслано відповідь на вищезазначене звернення позивача за вихідним №1201.4.4-14425/1201.4-21 ГУ ДМС у Дніпропетровській області надано відповідь позивачу, в якій зазначено, що позивачем до заяви не долучені документи на підтвердження того, що у нього уповноваженими органами Російської Федерації було прийнято клопотання про припинення громадянства іноземної Держави, та не долучений документ, який підтверджує, що строк розгляду даного клопотання становить 30 днів, як зазначено ним в декларації про відмову від іноземного громадянства.
14 липня 2022 року за вхідним №9789-22 до Державної міграційної служби України надійшов адвокатський запит адвоката Романюка Івана Миколайовича від 06 липня 2022 року, в якому він просив розглянути питання видачі позивачу паспорта громадянина України на заміну тимчасового посвідчення громадянина України.
Державною міграційною службою України розглянуто адвокатський запит від 06 липня 2022 року щодо документування паспортом громадянина України позивача та надано відповідь від 20 липня 2022 року за вихідним №6.4.-7660/3.1-22, в якій адвоката Романюка І.М. повідомлено про те, що станом на момент звернення із запитом відносно позивача вживаються заходи в рамках статті 21 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-Ш, у зв`язку з не виконанням поданого позивачем зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття українського громадянства.
Вважаючи такі рішення відповідачів протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено правомірність власної позиції належними та допустимим доказами, а доводи позовної заяви спростовані матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III).
Положеннями статті 6 Закону №2235-III закріплено, що громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Частиною п`ятою статті 8 Закону №2235-III передбачено, що іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
За правилами абзац 12, 13 статті 1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.
Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону №2235-III декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Таким чином, особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, перевищення вартості оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.
З матеріалів справи встановлено, що 07 вересня 2020 року позивач звернувся зі зверненням, в якому він повідомляв про неможливість припинення громадянства Російської Федерації у зв`язку із тим, що вартість послуги виходу з громадянства РФ складає 4004 грн та прохав прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Після чого, позивачу була надана відповідь ГУ ДМС у Дніпропетровській області К-10126-20/1201.4.4/11872-20 від 13 листопада 2020 року, в якій йому повідомлено, зокрема, наступне: «Згідно інформації Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору становить 1820 грн, що не перевищує половину мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення про набуття позивачем громадянства України. Враховуючи зазначене декларація про відмову від громадянства Російської Федерації повернута до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, оскільки у позивача відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства».
В подальшому позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд зобов`язати ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийняти його декларацію про відмову від іноземного громадянства. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №160/15319/20 у задоволенні позовної заяви відмовлено повністю, а постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №160/15319/20 апеляційну скаргу залишено без задоволення а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року №160/15319/20 залишено без змін.
21 квітня 2021 року за вхідним №4530/1/1201-21 на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області знову надійшла декларація про відмову від іноземного громадянства на ім`я позивача з додатками, 11 травня 2011 року за вих. 1201.4.4-4476/12.2-2 І позивачу надано відповідь ГУ ДМС у Дніпропетровській області та повернуто позивачу вищезазначену декларацію про відмову від іноземного громадянства.
04 серпня 2021 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (справа №160/13223/21) з позовом, в якому просив суд: визнати протиправним дії Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо відмови в прийнятті у позивача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та видати паспорт громадянина України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 справа № 160/13223/21 у задоволенні адміністративного позову відмовлено, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №160/13223/21 апеляційну скаргу залишено без задоволення.
Таким чином, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом, та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі, Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області під час прийняття рішення про відсутність підстав для подання декларації у позивача, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.
14 липня 2022 року за вхідним №9789-22 до Державної міграційної служби України надійшов адвокатський запит адвоката Романюка Івана Миколайовича від 06 липня 2022 року, в якому він просив розглянути питання видачі позивачу паспорта громадянина України на заміну тимчасового посвідчення громадянина України.
Державною міграційною службою України розглянуто адвокатський запит від 06 липня 2022 року щодо документування паспортом громадянина України позивача та надано відповідь від 20 липня 2022 року за вихідним №6.4.-7660/3.1-22, в якій адвоката Романюка І.М. повідомлено про те, що станом на момент звернення із запитом відносно позивача вживаються заходи в рамках статті 21 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-Ш, у зв`язку з невиконанням поданого позивачем зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття українського громадянства.
Відтак, відсутня бездіяльність Державної міграційної служби України щодо розгляду звернення позивача від 06 липня 2022 року.
Позивач ні в позові, ні в апеляційній скарзі не наводить жодних обставин чи причин, які унеможливлюють з його боку виконати вимоги ст.8 Закону України «Про громадянство України» та взяті на себе зобов`язання.
З урахуванням вище викладеного колегія суддів приходить до висновку, що з боку відповідача у даній справі відсутні протиправні дії, на чому наполягає позивач. Навпаки, відповідач діяв в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами діючого законодавства, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
При цьому, доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 25.05.2023.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна