Постанова   
Іменем  України      
 
17 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 565/1888/19
 
провадження № 61-1030 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,                     Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
заявник (стягувач) -  ОСОБА_1 , 
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви
У серпні 2022 року   ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.
Заява мотивована тим, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року, у справі                          № 565/1888/19 його позов до ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ,                   ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним, з батьком. Стягнуто із ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ,                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 1 200 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25 листопада 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
23 вересня 2020 року Кузнецовським міським судом Рівненської області йому, як стягувачу, був виданий виконавчий лист від 25 березня 2020 року                         № 565/1888/19 з примусового виконання вищевказаного судового рішення, що підтверджується його заявою про видачу з відміткою про отримання виконавчого листа.
Проте вищевказаний виконавчий лист Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 березня 2020 року № 565/1888/19 був втрачений. 
З урахуванням викладеного   ОСОБА_1  просив суд видати дублікат виконавчого листа на виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 березня 2020 року у справі № 565/1888/19. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 серпня 
2022 року у складі судді Зейкана І. Ю. заяву   ОСОБА_1 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 березня 2020 року у справі                            № 565/1888/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки аліменти стягнуті до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, а отже, строк пред`явлення виконавчого листа № 565/1888/19 завершується 31 січня 2024 року. На підставі викладеного, враховуючи, що виконавчий лист № 565/1888/19 Кузнецовського міського суду від 25 березня 2020 року втрачений і заява про видачу його дубліката подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення його до виконання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу його дубліката.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, 
з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 14 грудня 2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2022 року скасовано. 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа відмовлено.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що 04 лютого 2021 року до Вараського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшла заява стягувача про повернення виконавчого листа без виконання. Постановою головного державного виконавця Вараського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ковбасюк І. В. від 04 лютого 2021 року виконавчий лист                від 25 березня 2020 року № 565/1888/19 повернуто стягувачу -              ОСОБА_1 .
Будь-які докази втрати виконавчого листа у справі відсутні. Боржник вказувала, що оригінал виконавчого листа від 25 березня 2020 року Кузнецовського міського суду Рівненської області знаходиться у неї, так як між сторонами укладена мирова угода. Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність втрати оригіналу виконавчого листа є обґрунтованими.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2023 року відкрито                      касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                  № 565/1888/19 з Кузнецовського міського суду Рівненської області.
У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2023 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ним було пред`явлено до Вараського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виконавчий лист Кузнецовського міського суду Рівненської області                     від 25 березня 2020 року № 565/1888/19 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У цей період між останньою та ним у судовому порядку розглядався спір щодо поділу майна подружжя й після тривалих переговорів він з колишньою дружиною - ОСОБА_2 дійшли згоди про укладення мирової угоди з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя. З метою укладення мирової угоди                      ОСОБА_2 поставила йому умову про передачу їй вказаного виконавчого листа, на що він погодився та передав їй виконавчий лист. 
Вказана обставина була прописана в мировій угоді, проте не затверджена судом, оскільки така умова порушує інтереси неповнолітніх дітей на належний рівень утримання, а тому вони подали заяву про відмову від неї.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 зобов`язана була повернути йому зазначений вище виконавчий лист, проте таких дій не вчинила.
Він неодноразово в усній і письмовій формі звертався до ОСОБА_2 з проханням повернути виконавчий лист, але вона відмовлялась, так як з цього приводу між нами укладено мирову угоду.
Отже, ним було втрачено виконавчий лист, що підтверджується копіями звернень до ОСОБА_2 про повернення оригіналу виконавчого листа. ОСОБА_2 підтверджує факт того, що оригінал виконавчого листа перебуває у неї та заперечує щодо його повернення заявнику. 
Доводи особи, яка подала відзив 
У березні 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. 04 лютого 2021 року заявник на виконання підписаної між ними мирової угоди передав їй оригінал виконавчого листа.              У мировій угоди було передбачено, що ОСОБА_1 не має і у майбутньому не матиме до неї вимог про стягнення аліментів. Апеляційний суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки його не втрачено. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року, у справі № 565/1888/19 позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_1 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей:                      ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ,                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 1 200 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25 листопада 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 158-166).
23 вересня 2020 року Кузнецовським міським судом Рівненської області Кремінському Д. О., як стягувачу, був виданий виконавчий лист від 25 березня 2020 року № 565/1888/19 з примусового виконання вищевказаного судового рішення (а. с. 266).
Постановою головного державного виконавця Вараського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ковбасюк І. В. від 04 лютого 2021 року виконавчий лист від 25 березня 2020року № 565/1888/19 повернуто           стягувачу -  ОСОБА_1 (а. с. 265).
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2023 року про відкриття касаційного провадження у справі зазначено підставу касаційного 
оскарження - абзац шостий частини другої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду                                  не відповідає. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною першою статті 18 ЦПК передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У Рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013           у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2                   частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010                  у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції.
Відповідно до § 51-53 рішення ЄСПЛ у справі «Іванов проти України»                  від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу           як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. 
Мотиви й підстави втрати виконавчого листа не мають правового значення для застосування підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308 цс 19) зроблено висновок, що «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду                        від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13 (провадження                             № 61-17590 св 20), від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34 св 21), від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111 св 20), від 14 грудня 2022 року у справі                      № 753/20452/21 (провадження № 61-7673 св 22), від 01 березня 2023 року                     у справі № 433/1335/14-ц (провадження № 61-12614 св 22).
Апеляційний суд, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, виходив із того, що  ОСОБА_1 не пропущено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, проте заявником не надано доказів на підтвердження втрати виконавчого листа.
Проте апеляційний суд не врахував доводів заявника про те, що ним було передано виконавчий лист боржнику, яка у добровільному порядку відмовляється його повернути. Вказані обставини не заперечувалися  ОСОБА_2 . Отже, ОСОБА_1 виконавчий лист втрачено.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа, оскільки його оригінал було втрачено, що є основною правовою підставою для задоволення відповідної заяви. 
При цьому нічиї права видачею дубліката виконавчого листа не порушуються, так як два виконавчих провадження за виконавчим листом і за його дублікатом у будь-якому випадку не буде відкрито. 
Доводи відзиву ОСОБА_2 про укладення з ОСОБА_1 мирової угоди для цієї справи правового значення немає.  
Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі судового рішення суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року скасувати, ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 серпня 
2022 року залишити у силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            С. Ф. Хопта