ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року 
м. Київ

справа №420/6255/20
адміністративне провадження № К/9901/34504/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом  ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на окрему ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року, постановлену у складі колегії суддів: Шеметенко Л.П. (доповідач), Стас Л.В., Турецької І.О.,
І. Установлені судами фактичні обставини справи, короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
1.  ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії та бездіяльність Офісу Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які полягають у не наданні ОСОБА_1 , за поданими ним заявами (запитами) від 21 лютого 2020 року та від 14 березня 2020 року належної відповіді, включно з не наданням запитаної ним посвідченої належним чином копії повного тексту рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення»;
1.2. зобов`язати Офіс Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів надати ОСОБА_1 за поданими ним заявами (запитами) від 21 лютого 2020 року та від 14 березня 2020 року належну відповідь, включно з наданням запитаної посвідченої належним чином копії повного тексту рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення»;
1.3. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів моральну шкоду, заподіяну йому через незаконну бездіяльність цих суб`єктів владних повноважень у розмірі 1700,00 грн.;
1.4. встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі та зобов`язати Офіс Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів у місячний строк з дня набрання рішення суду законної сили подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про його виконання;
2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
2.1. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які полягають у не наданні ОСОБА_1 , за поданими заявами (запитами) від 21 лютого 2020 року та від 14 березня 2020 року належної відповіді, включно з не наданням запитаної ним посвідченої належним чином копії повного тексту рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-1.8 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення».
2.2. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів надати ОСОБА_1 , за поданими заявами (запитами) від 21 лютого 2020 року та від 14 березня 2020 року належну відповідь, включно з наданням запитаної посвідченої належним чином копії повного тексту рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» з дотриманням вимог   Законом України "Про інформацію",   Законом України "Про доступ до публічної інформації",   Конституції України   та забезпечення захисту персональних даних третіх осіб зазначених у рішенні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року.
2.3. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.
3. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року      та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
3.1. Визнано протиправною бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо ненадання відповіді на запити ОСОБА_1 від 21.02.2020 року та від 14.03.2020 року.
3.2. Зобов`язано Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів розглянути запити ОСОБА_1 від 21.02.2020 року та від 14.03.2020 року.
3.3. Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо належного розгляду та надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 14.03.2020 року на отримання публічної інформації.
3.4. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 14.03.2020 року та надати відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства із врахуванням висновків, викладених у даній постанові суду апеляційної інстанції.
3.5. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
4. 25 березня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/6255/20 про зобов`язання Офісу Генерального прокурора повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 14 березня 2020 року та надати відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства з врахуванням висновків, викладених у даній постанові суду апеляційної інстанції.
5. 12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою в порядку   ст. 383 КАС України   про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 420/6255/20.
5.1. В поданій заяві позивач просив:
5.1.1. визнати протиправними дії та бездіяльність Офісу Генерального прокурора як суб`єкта владних повноважень та відповідача у справі №420/6255/20 на виконання постанови П`ятого окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №420/6255/20 шляхом неповідомлення позивачу у наданій йому листом Офісу Генерального прокурора № 27/3-1570вих від 29 квітня 2021 року, сформованого та надісланого йому на виконання вказаних рішень суду у справі №420/6255/20, копії рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» такої інформації: прізвища та ініціалів (ім`я, по батькові) старшого прокурора групи прокурорів у вищевказаних кримінальних провадженнях - начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, з яким згідно зазначеного рішення № 343дп-18 керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, обговорював питання кримінального провадження № 52017000000000361;
5.1.2. визнати порушеними права ОСОБА_1 як позивача у справі №420/6255/20, П`ятого окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №420/6255/20 шляхом неповідомлення позивачу у наданій йому листом Офісу Генерального прокурора № 27/3-1570вих від 29 квітня 2021 року, сформованого та надісланого йому на виконання вказаних рішень суду у справі 420/6255/20, копії рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» такої інформації: прізвища та ініціалів (ім`я, по батькові) старшого прокурора групи прокурорів у вищевказаних кримінальних провадженнях - начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, з яким згідно зазначеного рішення № 343дп-18 керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, обговорював питання кримінального провадження №52017000000000361.
6. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
6.1. Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора як суб`єкту владних повноважень та відповідача у справі №420/6255/20 на виконання постанови П`ятого окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №420/6255/20 шляхом неповідомлення позивачу у наданій йому листом Офісу Генерального прокурора №27/3-1570вих від 29 квітня 2021 року, сформованого та надісланого йому на виконання вказаних рішень суду у справі 420/6255/20, копії рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення».
6.2. Визнано порушеними права ОСОБА_1 як позивача у справі №420/6255/20, П`ятого окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №420/6255/20 шляхом неповідомлення позивачу у наданій йому листом Офісу Генерального прокурора № 27/3-1570вих від 29 квітня 2021 року, сформованого та надісланого мені на виконання вказаних рішень суду у справі 420/6255/20, копії рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення».
6.3. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора протягом тридцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили повідомити Одеському окружному адміністративному суду про вжиті на виконання ухвали заходи.
7. 12 серпня 2021 року П`ятий апеляційний адміністративний суд постановив окрему ухвалу, якою ухвалив:
7.1. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року -скасувати.
7.2. Постановити у даній справі окрему ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
7.3. Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо належного виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року у справі № 420/6255/20, що виразилась у ненаданні належної відповіді на запит ОСОБА_1 від 14.03.2020 року у відповідності до вимог чинного законодавства із врахуванням висновків, викладених у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року.
7.3. Направити окрему ухвалу Офісу Генерального прокурора для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог ст.ст.   14,   370 КАС України,   Закону України «Про доступ до публічної інформації», ч. 2   ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних»   при наданні відповіді на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 14.03.2020 року та проведення належних заходів стосовно недопущення в подальшому таких дій (бездіяльності) посадовими особами Офісу Генерального прокурора.
7.4. Про вжиті заходи повідомити П`ятий апеляційний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
7.5. В іншій частині заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.
8. При прийнятті окремої ухвали суд апеляційної інстанції керувався тим, що Офісом Генерального прокурора при виконанні постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року та наданні повторно відповіді на запит позивача від 14.03.2020 року не було враховано положень ч. 2   ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», які забороняють обмежувати доступ шляхом віднесення до конфіденційної такої інформації, як персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень, що, в свою чергу, призвело до надання позивачеві на його запит неповної інформації.
8.1. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що з наданої відповідачем копії рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 26.07.2018 року №343дп-18 встановлено, що відповідачем було також обмежено інформацію щодо номерів кримінальних проваджень. Проте, інформація про номер кримінального провадження не пов`язана із проведенням досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та не містить таємницю досудового розслідування. Крім того, відомості про номери кримінальних проваджень не відповідають сукупності вимог, визначених ч. 2   ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», для обмеження доступу до даної інформації. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що на вказану інформацію не поширюються обмеження передбачені ст.ст.   6,   8 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а посилання відповідача на   ст. 222 Кримінального процесуального кодексу України   при наданні відповіді на запит в цій частині є безпідставними. Зазначене вище жодним чином не може свідчити про належне виконання відповідачем постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду      від 21.01.2021 року. Враховуючи все вищезазначене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що в даному випадку є підстави для постановлення судом окремої ухвали в порядку, передбаченому   статтею 249 цього Кодексу   для вжиття відповідачем заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
8.2. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції не дотримано форми судового рішення, оскільки положеннями ч.6   ст. 383 КАС України   передбачено, що за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому   статтею 249 цього Кодексу, тобто окрему ухвалу. Однак, в даному випадку судом першої інстанції за наслідками розгляду заяви позивача, поданої в порядку   ст. 383 КАС України, постановлено ухвалу, а не окрему ухвалу. 
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
9.   Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Офіс Генерального прокурора звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі №420/6255/20 в частині задоволення заяви ОСОБА_1 , ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відмовити повністю.
10.   В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що описані у рішенні КДКП від 26.07.2018 № 343дп-18 події стосуються обговорення керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури зі своїм безпосереднім підлеглим деталей кримінальних проваджень. При цьому підлеглий ОСОБА_2 перебував у процесуальному статусі прокурора, регламентованому Кримінальним процесуальним кодексом України, а не виконував владні управлінські функції. Отже, судом апеляційної інстанції неправильно визначено статус особи, персональні дані якого намагається отримати позивач, а тому позиція суду  - про неправомірність дій Офісу Генерального прокурора, що виразилося у наданні запитувачу повторно неповної інформації за даних обставин в цій частині є помилковою, а окрема ухвала підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що кримінальне провадження № 52017000000000361 на час надання відповіді та на теперішній час знаходиться на стадії досудового розслідування, запитувана копія рішення надана з вилученням вищевказаної інформації з обмеженим доступом.
10.1.   Скаржник також наголошує, що зі змісту рішення КДКП від 26.07.2018 № 343дп-18 вбачається, що під час його прийняття комісією враховано розсекречені матеріали проведених негласних слідчих розшукових дій в окремому кримінальному провадженні, процесуальне керівництво у якому здійснювалось працівниками Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України. Зокрема, як вбачається з рішення, фактично підставою для ініціювання дисциплінарного провадження були розсекречені матеріали негласних слідчих розшукових дій. З урахуванням зазначених матеріалів, КДКП опитано ряд осіб, у тому числі, щодо виконання ними процесуальних повноважень у інших кримінальних провадженнях, що піддано аналізу під час прийняття рішення. Таким чином, установлені в указаному рішенні КДКП обставини в сукупності з номерами окремих кримінальних проваджень, з`ясованих за результатами опрацювання матеріалів негласних слідчих розшукових дій, а також персональними даними окремих працівників органів прокуратури України становлять таємницю досудового розслідування у кримінальному проваджені, в рамках якого проведено негласні слідчі розшукові дії, досліджені в ході дисциплінарного провадження.
10.2.   Скаржник зазначає, що розголошення вищевказаної інформації з обмеженим доступом, яка є у запитуваних документах, може спричинити істотну шкоду репутації та правам осіб, які не давали згоду на розголошення конфіденційних даних стосовно себе, призвести до розголошення таємниці досудового розслідування у кримінальних провадженнях, що загрожує інтересам держави у вигляді забезпечення правосуддя та підтримання правопорядку, а також охоронюваним законом правам окремих громадян, зокрема праву на приватність. Зазначені обставини свідчать, що шкода від оприлюднення такої інформації, переважає суспільний інтерес в її отриманні.
11.   Скаржник також зауважив, що виходячи з аргументів заяви, заявником не доведено обставини порушення його прав та дискримінації за етнічною ознакою у зв`язку із неповідомленням йому прізвища та ініціалів старшого прокурора групи прокурорів у кримінальних провадженнях, зокрема, № 52017000000000361. Виходячи з викладеного, Офісом Генерального прокурора виконано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі № 420/6255/20, якою Офіс Генерального прокурора зобов`язано повторно розглянути зазначений запит та надати відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків, викладених у постанові суду апеляційної інстанції. При цьому вимоги ОСОБА_1 щодо надання йому повного тексту рішення КДКП (без знеособлення персональних даних інших осіб і відомостей кримінальних проваджень) та повідомлення прізвища конкретної процесуальної особи є безпідставними та такими, що можуть призвести до порушення охоронюваних законом правам окремих громадян та інтересам держави у вигляді забезпечення правосуддя та підтримання правопорядку. Отже, дії Офісу Генерального прокурора щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі № 420/6255/20 є правомірними, а висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону.
12. Позивач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення.
13. Крім того, позивачем заявлено клопотання про передачу касаційної скарги на розгляд палати або об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
ІІІ. Джерела права й акти їх застосування та позиція Верховного Суду
14.   Відповідно до частини 1   статті 341 КАС України   суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15.   Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга   статті 341 КАС України).
16.   Перевіривши за матеріалами справи доводи та вимоги касаційної скарги та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
17. Відповідно до   ст. 129-1 Конституції України   судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
18. Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
19.   За вимогами ч.2   ст.14 КАС України   судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території Україна
20. Відповідно до   ст.370 КАС України   судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
21.   Відповідно до ч. 1   ст. 383 КАС України   особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
22.   Вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.      
23.   Положеннями ч. 6   ст. 383 КАС України   визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому   ст. 249 цього Кодексу.
24.   Згідно з ч. 1   ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України,      суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
25. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
26. Положенням ч. 4 цієї ж статті встановлено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
27. У цій справі суд апеляційної інстанції керувався тим, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення у цій справі.
28. Як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення П`ятим апеляційним адміністративним судом постанови від 21.01.2021 року у справі № 420/6255/20, Офіс Генерального прокурора листом від 28.04.2021р. №27/3-1570 вих.21 повідомив позивача про результати розгляду його запиту від 14 березня 2020 року.
29. Зі змісту вказаного листа вбачається, що Офіс Генерального прокурора на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду      від 21.01.2021 року надав позивачу копію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення». Одночасно у вказаному листі повідомлено, що рішення містить персональні дані      осіб, які приймали участь у подіях, з якими пов`язано притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, осіб, які є учасниками кримінальних проваджень та інших осіб, якими не надано згоду на їх поширення. Також зазначено, що запитувані документи містять таємницю досудового розслідування, яка охороняється спеціальним законом.
30. Відповідач зазначив, що розголошення вищевказаної інформації з обмеженим доступом, яка наявна у запитуваних позивачем документах, може спричинити істотну шкоду репутації та правам осіб, які не давали згоду на розголошення конфіденційних даних стосовно себе та призвести до розголошення таємниці досудового розслідування у кримінальних провадженнях, що загрожує інтересам держави у вигляді забезпечення правосуддя та підтримання правопорядку, а також охоронюваним законом правам окремих громадян, зокрема праву на приватність. У відповіді відповідачем вказано, що зазначені обставини свідчать, що шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
30.1. З урахуванням викладеного, запитувана позивачем інформація була надана з вилученням вищевказаної інформації з обмеженим доступом.
31. Як наслідок позивачу було надано копію тексту рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року «Про накладення на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» з вилученням інформації, яка на думку відповідача не підлягає розголошенню, та на відміну від попередньо наданої позивачу копії вказаного рішення, у ньому було відсутнє знеособлення інформації про самого позивача та про кримінальне провадження №52017000000000361.
32. Однак, позивач вважає, що відповідачем при наданні відповіді на запит від 14.03.2020 року не було належним чином враховано висновки, викладені у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року та знов було порушено його право на отримання інформації.
33.   У цій справі у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року судом апеляційної інстанції установлено, що первинно на запит позивача від 14.03.2020 року Офісом Генерального прокурора було надано Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року, в якому у частині встановлених Комісією в ході дисциплінарного провадження обставин були знеособлені відомості (вилучені персональні дані) про осіб, які приймали участь у подіях, з якими пов`язано притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, а також осіб, які є учасниками кримінальних проваджень та інших осіб. Крім того, у наданій копії рішення Офісом Генерального прокурора було обмежено відомості стосовно номерів кримінальних проваджень, які згадуються у зазначеному рішенні КДКП. При цьому, Офіс Генерального прокурора у своїй відповіді на запит жодним чином не обґрунтував обмеження певної інформації у наданій копії Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 343дп-18 від 26 липня 2018 року. У зв`язку з відсутністю будь-якого обґрунтування відмові позивачу у наданні повної інформації, яку він запитував, суд дійшов висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача в даному випадку є зобов`язання, зокрема, Офісу Генерального прокурора - повторно розглянути запит позивача від 14.03.2020 року та надати відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства із врахуванням висновків, викладених у даній постанові суду апеляційної інстанції.
34. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає   Закон України від 13 січня 2011 року N 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».
35. Відповідно до   статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року №      2939-VI «Про доступ до публічної інформації»   (далі - Закон №      2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
36. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.   3 Закону №      2939-VI   право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
37. Доступ до публічної інформації відповідно до цього   Закону   здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього   Закону, крім обмежень, встановлених законом (п. 1, 2 ч. 1   ст. 4 Закону №      2939-VI).
38. Стаття 5 Закону №      2939-VI   гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
39. За приписами   ст. 6 Закону №      2939-VI   визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до   закону   при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
40. Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації визначає Закону України від 02.10.1992 №       2657-XII «Про інформацію».
41. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
42. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11   Закону України «Про інформацію»).
43. Відповідно до статті 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
44. Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.
45. Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29   Закону України «Про інформацію»).
46. Приписами статті 2 Закону України від 01.06.2010 № 2297-VI «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця.
47. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
48. Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, Офісом Генерального прокурора при виконанні постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року та наданні повторно відповіді на запит позивача від 14.03.2020 року не було враховано вказаних       положень ч. 2   ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», що призвело до надання позивачеві на його запит неповної інформації.
49. При цьому, необґрунтованими є доводи скаржника про те, що підлеглий ОСОБА_2 перебував у процесуальному статусі прокурора, регламентованому Кримінальним процесуальним кодексом України, а не виконував владні управлінські функції, оскільки в даному випадку йде мова саме про дії, що вчинені під час здійснення свої службових повноважень.   
50. З приводу доводів скаржника про те, що запитувані документи містять таємницю досудового розслідування, яка охороняється спеціальним законом, Суд зазначає наступне.
51. Відповідно до частини першої   статті 6 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
52. Згідно із частиною сьомою цієї статті обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
53. Частиною першою   статті 8 Закону № 2939-VI   визначено, що таємною інформацією є інформація, доступ до якої обмежується   відповідно до частини другої   статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену   законом   таємницю.
54. Пунктом 5 частини першої   статті 3 КПК України   встановлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
55. У частині другій   статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
56. Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.
57. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18.
58. З наданої відповідачем копії рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 26.07.2018 року № 343дп-18 судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було обмежено інформацію саме щодо номерів кримінальних проваджень. Початок форми
59. Так, як вірно було зазначено судом апеляційної інстанції, інформація про номер кримінального провадження не пов`язана із проведенням досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та не містить таємницю досудового розслідування. Крім того, запит позивача не стосується перебігу вказаних кримінальних проваджень.
Кінець форми
60. До аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 826/15520/16.
61. Доводи, якими відповідач обґрунтовує касаційну скаргу, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
62. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що окрема ухвала суду апеляційної інстанції в порядку ст.   249,   383 КАС України   відповідає нормам матеріального права, а доводи касаційної скарги не спростовують вірних висновків суду апеляційної інстанції.
63.   Отже, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а окрема ухвала апеляційного суду - без змін.
64.   Відповідно до частини першої   статті 350 КАС України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених      статтею 341      цього Кодексу   межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
65.   Ураховуючи наведене, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, Верховний Суд не вбачає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної окремої ухвали.
66. Оскільки Верховний Суд залишає без змін окрему ухвалу суду апеляційної інстанції, то відповідно до   ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
67. Таким чином, в силу вимог   статті 350 КАС України, касаційна скарга не підлягає задоволенню.
68. Щодо клопотання позивача про передачу цієї справи на розгляд палати або об`єднаної палати, Верховний Суд зазначає таке.
69.      Відповідно до частини другої         статті 346 КАС України       суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
70.   Суд зазначає, що відсутні, визначені         статтею 346 КАС України       підстави для передачі справи на розгляд об`єднаної палати.
71.   З урахуванням викладеного, клопотання позивача про передачу цієї справи на розгляд палати або об`єднаної палати задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями   242,   249,   324,   341,   345,   349,   350,   355,   356,   359, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд палати або об`єднаної палати Верховного Суду відмовити.
2. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.
3. Окрему хвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі №420/6255/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                          М.В. Білак

                                                                                          О.В. Калашнікова