ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4328/23 Справа № 210/145/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони справи:
позивач- ОСОБА_1 
відповідач- Комунальне підприємство «Крибасводоканал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження  цивільну справу за апеляційної скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), 

ВСТАНОВИВ 

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Крибасводоканал» про захист прав споживачів, визнання дій КП «Кривбасводоканал» незаконними та зобов`язати вчинити певні дії.
Просила суд визнати дії комунального підприємства «Кривбасводоканал» щодо стягнення плати за послугу централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_1 ) за період з 11.12.2019 року по 15.08.2022 року, та відмови у перерахунку вартості послуг за вказаний період незаконними та такими, що порушують її права як споживача комунальних послуг; зобов`язати КП «Кривбасводоканал» провести перерахунок вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_1 ) та зняти нарахування за період з 11.12.2019 року по 31.03.2022 року на підставі положень ст.ст.509, 638 ЦК України, ст.ст.9, 12-14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, з урахуванням факту відсутності договірних відносин та фактичного неотримання послуг та зобов`язати КП «Кривбасводоканал» провести перерахунок нарахованої плати за послугу централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_1 ) та зняти нарахування за період з 01.04.2022 року по 15.08.2022 року з урахуванням положень, п.б) ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо звільнення споживача від оплати вартості комунальних послуг за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на праві приватної власності їй належить квартира АДРЕСА_1 , у вказаній квартирі вона не проживала, постійно була зареєстрована в іншому населеному пункті м.Одеса. 
У період з 2011 року по листопад 2019 року у зазначеній квартирі мешкав та був зареєстрований її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, та 11.12.2019р. був знятий з реєстрації. 
З квітня 2014 року між ОСОБА_2 та КП «Кривбасводоканал» склалися фактичні договірні відносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг. 
Приладами обліку холодної води квартира обладнана не була. 
ОСОБА_2 один мешкав у зазначеній квартирі, користувався послугою водопостачання та водовідведення, та сплачував КП за дану послугу згідно нарахувань, здійснених по особовому рахунку № НОМЕР_1 за нормами водоспоживання затвердженими рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.12.2012 року №367, за одну особу, відповідно до Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачанні холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630.
Споживачем послуг з централізованого водоспоживання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_2 у період з червня 2011 року по листопад 2019 року був ОСОБА_2 , зокрема з квітня 2014 року по листопад 2019 року ця послуга надавалася безпосередньо КП «Кривбасводоканал» за індивідуальними письмовими договорами із споживачами будинку АДРЕСА_3 . 
Крім того, позивач вказує, що доказом того, що ОСОБА_2 був одноосібним споживачем комунальних послугу кв. АДРЕСА_1 по листопад 2019 року, є також той факт, що у період з квітня 2014 року по червень 2015 року КП «Кривбасводоканал» по особовому рахунку зараховувалася пільга на підставі Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 25% на оплату послуги централізованого водопостачання та водовідведення, оформлена на його ім`я, у період з лютого 2017 року та до моменту смерті він отримував субсидію на сплату комунальних послуг на цю квартиру, субсидія була призначена на його ім`я за вказаною адресою з розрахунку на одну особу. 
КП «Кривбасводоканал» був відомий цей факт, оскільки субсидія надавалася у безготівковій формі та щомісячно надходила на рахунок КП «Кривбасводоканал» від органів УСЗН. 
Інформацію щодо нарахування та скасування субсидії УСЗН Саксаганського району м.Кривого Рогу, а також роздруківки нарахувань з ЄМАСКР «НОВА-КОМ», що підтверджують факт зарахування КП «Кривбасводоканал» пільг та субсидії.
Позивач зазначила, що з листопада 2019 року і дотепер у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не мешкає та ніхто не зареєстрований, вона є одноосібним власником цієї квартири та постійно проживає та зареєстрована у м.Одесі. Тобто у зазначеній квартирі після смерті попереднього споживача ніхто не користується послугою централізованого водопостачання та водовідведення. 
Письмового договору з КП «Кривбасводоканал» про надання послуг у цей період часу вона не укладала. 
З грудня 2019 року вона постійно сплачує нараховані комунальні послуги за вказаною адресою. 
Договірні відносини між нею та КП «Кривбасводоканал» фактично склалися з 01.04.2022 року на підставі публічного договору приєднання, укладеної: відповідно до вимог ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України, ст.ст.12-14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року. 
У період з грудня 2019 року по серпень 2022 року КП «Кривбасводоканал» продовжував здійснювати нарахування за послугу централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 за нормами споживання з розрахунку на одну особу, вказані нарахування позивач вважає неправомірними оскільки, договір про надання послуг в цей період нею ні з ким не укладався, послугами відповідача у вказаний період ні хто не користувався. 
Позивач вказує, що у серпні 2022 року працівником КП «Кривбасводоканал» були опломбовані та взяті на облік встановлені раніше власними силами прилади обліку холодної води. 
25.08.2022р. засобами електронного зв`язку позивачем направлено до КП «Кривбасводоканал» заяву щодо здійснення перерахунку плати за послугу централізованого водопостачання та водовідведення, до якої доданий пакет документів, що підтверджують факт непроживання споживача та інших осіб у кв. АДРЕСА_1 . 
Однак, відповіді на вказане звернення вона не отримала, у зв`язку з чим 02.11.2022 року вона повторно звернулась із заявою, на яку отримала відповідь, що вартість послуг за попередні розрахункові періоди не підлягає перерахунку, оскільки квартира за вказаною адресою не була обладнана приладами обліку, а запірний пристрій на водопровідному підключенні квартир перекритий та не опломбований; за таких обставин квартира вважається об`єктом споживання послуг, а плата з централізованого водопостачання та водовідведення визначається з розрахунку на одну особу згідно з установленими нормами, (нормативами) водоспоживання. 
Таку відмову КП «Кривбасводоканал» у перерахунку плати за послугу централізованою водопостачання та водовідведення позивач вважає необґрунтованою та незаконною, такою що суперечить нормам чинного законодавства України, а дії КП «Кривбасводоканал» щодо відмови у проведенні перерахунку такими, що порушують її права споживача, у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом.
Рішенням Дзержинськього районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року відмовлено в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, ненаданням належної оцінки наявним у справі доказам, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення, заявлених нею позовних вимог до КП «Кривбасводоканал».
При цьому, скаржник зазначає, що судом проігноровано порушення відповідачем норм ч.4 ст.178 ЦПК України - не направлення стороні позивача відзиву на позов з додаткими до нього, що позбавило її можливості висловити аргументи на спростування наданих відповідачем доказів, які вона вважає сфальсифікованими та отриманними з порушенням вимог чинного законодавства.
Також позивач зазначає, що суд не врахував тих обставин, що нею суду надані докази постійного проживання в іншому місті протягом останніх 35 років, та відповідно неможливості користуватися послугами відповідача, а відповідачем факт споживання його послуг недоведений. Надані відповідачем акти від 11.01.2021, 10.01.2022 та від 01.02.2023 не є належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст.77-78 ЦПК України. Вказує, що з цих актів не зрозуміло, яким чином відповідач визначив, що квартира перебуває у «житловому стані» та який саме зміст вкладає у це поняття, адже потрапити в квартиру представники відповідача не могли, окрім того «житловий» на думку відповідача стан квартири не доводить факту, що у квартирі хтось мешкає. Вказує, що у рішенні суд не врахував ці обставини та не надав належної оцінки наданим відповідачем доказам. Зазначає, що достовірність цих доказів викликає сумніви, оскільки ці акти з`явилися лише після відкриття провадження по справі та складені нібито в присутності сусіда з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3 . Наголошує на тому, що знайома із сім`єю ОСОБА_4 та підтримує з ними дружні стосунки, тому від них їй відомо, що ніхто з представників комунальних служб, зокрема працівників відповідача до них з приводу квартири АДРЕСА_2 не звертався, тобто ніхто з них ніяких актів не підписував, що зокрема підтверджено свідченнями ОСОБА_3 від 27.02.2023, доданими до апеляційної скарги, в яких він підтверджує, що наяких актів не підписував та доданого до апеляційної скарги свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , з якого витікає, що підписувати акт 01.02.2023 він не міг, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а враховуючи, що підписи у всіх трьох актах подібні, то ця обставина свідчить на користь того, що акти від 11.01.2021 та 10.01.2022 він не підписував.
Позивач вважає, що нею дотримані вимоги ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та надані достатні документальні докази не проживання у квартирі (довідка ЦНАП з місця реєстрації, витяг з реєстру Одеської територіальної громади), які судом не взяті до уваги та в рішені суду вони взагалі не зазначені.
Окрім того, позивач вказує на те, що під час ознайомлення 27.02.2023 з матеріалами справи нею було виявлено, що на а.с.109 міститься належним чином завірені копії актів опломбування лічильників від 16.08.2022, складені працівником відповідача ОСОБА_5 та надані відповідачем разом з відзивом на позов, у яких в графі «споживач» від її імені сторонньою особою проставлені підписи, які вона не підписувала, отже відповідачем подані суду підроблені докази. Фотокопії справжніх актів від 16.08.2022 були надані нею до суду 13.03.2023 разом з додатковими поясненями. Фотокопії актів від 16.08.2022, надані відповідачем до суду та фотокопії актів від 16.08.2022, оригінали яких зберігаються у неї долучає до апеляційної скарги.
Позивач, посилаючись на норми п.6 ч.2 ст.356 ЦПК України просить долучити до матеріалів справи та врахувати при ухваленні рішення докази, що підтверджують факт не надіслання на її адресу відзиву на позов та додані матеріали, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , пояснення сусідів з будинку АДРЕСА_3 та голови ОСББ, в яких вони підтверджують той факт, що у квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2019 року ніхто не проживає і працівники відповідача з приводу власника зазначеної квартири не зверталися. Вказує, що раніше ці докази не могли бути надані суду першої інстанції з об`єктивних причин, які не залежали від позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач КП «Кривбасводоканал», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з дотриманням норм процесуального і матеріального права на підставі повного дослідження доказів, просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її апеляційної скарги та залишити без змін рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2023 року. Вказує, що не проживання позивача у квартирі, яка належить їй на праві власності та факт відсутності реєстрації у цій квартирі не звільняє її від обов`язку сплачувати житлово-комунальні послуги.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , яка у повному обсязі підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити її позовні вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.04.1995 року завідувачем Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Умріхіна К.А., ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_5 отримала у спадок від ОСОБА_6 грошові кошти з належними процентами та двохкімнатну квартиру, жилою площею 29,4 кв.м., загальною корисною площею 50,0 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_6 . (а.с.8).
Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_2 , останній з 21.06.2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.14).
За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 22.08.2022 року №8787 ОСОБА_2 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_6 , у зв`язку із смертю особи ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).
За життя ОСОБА_2 сплачував за отримані комунальні послуги з постачання холодної води та водовідведення, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг та інформацією про оплату комунальних послуг (а.с.18-27).
Позивач вважає, що КП «Кривбасводоканал» зобов`язане провести перерахунок вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_1 ) та зняти нарахування за період з 11.12.2019 року по 31.03.2022 року на підставі положень ст.ст.509, 638 ЦК України, ст.ст.9, 12-14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, з урахуванням факту відсутності договірних відносин та фактичного неотримання послуг.
Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в частині здійснення зобов`язання відповідача провести перерахунок вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 11.12.2019 року по 31.03.2022 року, з огляду на те, що в квартирі позивача до серпня 2022 року був відсутній квартирний засіб обліку води, що не заперечувалося сторонами, виходив з необґрунтованості позовних вимог.
Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про зобов`язання КП «Кривбасводоканал» провести перерахунок нарахованої плати за послугу централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_1 ) та зняти нарахування за період з 01.04.2022 року по 15.08.2022 року, місцевий суд виходив з того, що раніше з будь-якими заяви про фактичне не проживання за адресою: АДРЕСА_3 позивач не зверталася, а звернулася лише 25 серпня 2022 року, тому позовні вимоги і у цій частині не можуть бути задоволені.
Відмовляючи ОСОБА_1  у задоволенні позовної вимоги про звільнення від сплати послуг у разі тимчасової відсутності, суд першої інстанції виходив з того, що Законом передбачена чітка процедура для звільнення споживача від сплати послуг у разі тимчасової відсутності, тоді як позивачем не доведено належними доказами, що в період з грудня 2019 року по серпень 2022 року нею не здійснювалося фактичне користування послугами відповідача.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Нормами ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з вимогами ст.67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до положень ст.68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Згідно ст.162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Положеннями ст.525 Цивільного кодексу України визначено, що, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року).
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року).
Відповідно до пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.
Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що в квартирі позивача до серпня 2022 року був відсутній квартирний засіб обліку води.
Відповідно до норм ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє позивача обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у його власності, користуванні.
Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі №6-110 цс12, від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13.
Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що доводи і вимоги позивача про необхідність здійснення перерахунку вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 11.12.2019 року по 31.03.2022 року є необґрунтованими, такими, що задоволенню не підлягають, оскільки, як правильно зазначив суд, не проживання Позивача у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє її від обов`язку сплачувати житлово-комунальні послуги.
01.05.2021р. набрав чинності Закон України від 03.12.2020р. №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» (далі - Закон №1060) яким внесено зміни, зокрема, до Закину України від 09.11.2017р. №2189 «Про житлово-комунальні послуги, Закону України від 22.06.2017р. №2119 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. 
Вказаним законом внесено зміни до організації моделі договірних відносин, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання. У разі якщо споживачі не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним; договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги співвласник»: багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Форма Договору між споживачем (мешканцем) та виконавцем послуг (КП «Кривбасводоканал») є публічною офертою, тобто фактично діє за замовчуванням. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептуй, договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надання послуги, факт отримання послуги. 
01.03.2022 року на офіційному веб-сайті КП «Кривбасводоканал» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що сторонами не заперечувалося. 
Вказаний договір набув чинності з 01.04.2022 року діє публічний типовий індивідуальний договір.
Позивачем не заперечуються вказані обставини, а тому вони не підлягають доведенню.
Позивач у позові на обґрунтування заявлених вимог зазначає, що у п.39 індивідуального Договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.03.2022 року, укладеного між КП «Кривбасводоканал» та споживачами вказано, що споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. 
Судом першої інстанції встановлено, що 25.08.2022 року засобами електронного зв`язку позивачем направлено до КП «Кривбасводоканал» заяву щодо здійснення перерахунку плати за послугу централізованого водопостачання та водовідведення, до якої доданий пакет документів, які підтверджують факт не проживання споживача та інших осіб у кв. АДРЕСА_1 , зокрема: копія паспорту позивача з відміткою про місце реєстрації у м.Одесі, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , копія довідки про зняття ОСОБА_2 з реєстрації, свідчення сусідів з кв. АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , завірені головою ОСББ, про те, що в кв. АДРЕСА_2 ніхто не проживає.
Таким чином, оскільки до 25 серпня 2022 року позивач не зверталася до відповідача з будь-якими заявами про фактичне її не проживання в належній їй квартирі, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про здійснення перерахування у період з 01.04.2022 року по 15.08.2022 року не можуть бути задоволені.
Відповідно до положень ч.7 п.45 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 05.07.2019 року №690, споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору. 
Отже, зазначеним вище порядком не передбачено здійснення перерахування раніше нарахованих коштів за отриманні послуги, а лише визначений механізм для звільнення від сплати послуг в період тимчасової відсутності.
Згідно з положеннями ч.3 пункту 29 Правил Споживач має право на: несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.
Місцевий суд перевірив та встановив, що матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували звернення позивача до відповідача з письмовим проханням опломбування запірних вентилів у квартирі та відключення холодної води. 
Надану суду позивачем Довідку від 22.08.2022 року №8787 з Центру надання адміністративних послуг «ВІЗА» з рукописним написом засвідченим головою правління ОСББ про «підтвердження, що у квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2019 року дотепер ніхто не проживає», суд першої інстанції не визнав належним доказом по справі, оскільки ця довідка не містять інформації щодо предмета доказування. 
Доводи позивача про фактичне не отримання нею послуг з водопостачання та водовідведення, були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено у судовому рішенні.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Законом передбачена чітка процедура для звільнення споживача від сплати послуг у разі тимчасової відсутності, яка не була дотримана позивачем, а відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами того факту, що в період з грудня 2019 року по серпень 2022 року нею не здійснювалося фактичне користування послугами відповідача, колегія суддів також вважає правильним і повністю з ним погоджується.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачем надано до суду апеляційної інстанції копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ); пояснення ОСОБА_3 від 27.02.2023; копію його паспорта; пояснення ОСОБА_8 від 27.02.2023; копію його паспорта; пояснення ОСОБА_9 від 02.03.2023; пояснювальну записку ОСОБА_10 ; копію акту опломбування обліку питної води від 16.08.2022 №0679979085, які не надавалися позивачем до суду першої інстанції, окрім акту опломбування обліку питної води від 16.08.2022 №0679979085 (наявний в матеріалах справи на а.с.109)
Колегія суддів не приймає зазначені докази з огляду на наступне.
Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Позивач не надала доказів неможливості подання вказаних вище документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Тому, долучені до апеляційної скарги ОСОБА_1 докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.
Окремо слід зазначити, що надані позивачем докази не стосуються предмета доказування, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, не проживання позивача у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє її від обов`язку сплачувати житлово-комунальні послуги та не надає права на звільнення споживача від сплати послуг у разі тимчасової відсутності, оскільки, як встановлено судом позивачем ця процедура не була дотримана.
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, колегія суддів не вбачає підстав, повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).
ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).
Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: