КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7552/2023
Справа № 361/6838/17
 
П О С Т А Н О В А
Іменем     України
 
24 травня 2023 року                                                                                                  
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді                  Кашперської Т.Ц.,
суддів                                       Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря                Мороз Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Радзівіл А.Г. в м. Київ 09 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому листі,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2022 року заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із даною заявою, просив внести виправлення у виконавчий документ, а саме у виконавчий лист, виданий 14 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області за рішенням у справі № 361/6838/17, виключивши заборгованість ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 45000 грн. орендної плати.
Заяву мотивував тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості з орендної плати, відшкодування збитків відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , в тому числі про стягнення з нього на користь позивача орендної плати в розмірі 45000 грн. 14 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 грошових коштів, зокрема 45000 грн. орендної плати. 07 вересня 2020 року на підставі заяви представника стягувача ОСОБА_3 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження. 
27 листопада 2019 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, постанову апеляційного суду в частині розірвання договору оренди частини нежитлового приміщення і стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 орендної плати у розмірі 45000 грн. скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволених позовних вимог. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року залишено без змін. 
У той же час виконавчий лист від 14 червня 2019 року, як і постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 вересня 2020 року, містять резолютивну частину рішення щодо стягнення 45000 грн. орендної плати, що не відповідає постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року. Стягувач та приватний виконавець мали право звернутися до суду з заявою про виправлення даної помилки, але ним навмисно не скористались та бажають стягнути з нього боргу більше на 45000 грн., що вказує на зловживання стягувачем своїми правами та неналежне виконання своїх обов`язків приватним виконавцем щодо перевірки виконавчого листа судовим рішенням.
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі відмовлено.
 
Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення вимог ст. 376 ЦПК України, просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року та постановити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про виправлення помилки у виконавчому листі, виключивши заборгованість ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 45000 грн. орендної плати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини щодо видачі виконавчого листа. 
Посилаючись на ст. 3, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 431 ЦПК України, вказував, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що виконавець не уповноважений та не має правових підстав змінювати резолютивну частину рішення, тим більше, що виконавчий лист видається саме судом першої інстанції.
Вказував, що судом першої інстанції проігноровано судове рішення касаційної інстанції від 27 листопада 2019 року, чим порушено норми процесуального права - ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 419, ч. 1 ст. 432 ЦПК України. В той же час суд першої інстанції помилково вважав, що виконавчий лист не містить помилок при його оформленні у відповідності до постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, адже постанова Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року втратила законну силу в частині стягнення 45000 грн. орендної плати.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 06 жовтня 2021 року в справі № 2008/1-295/11, в якій зазначено, що стягувач або боржник можуть скористатися правом, наданим їм статтею 432 ЦПК України, та звернутися до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі (дублікаті). Отже, помилки, неточності, виявлені у виконавчому документі, зокрема і виданому на підставі ухвали суду про видачу дубліката виконавчого листа, є підставою для їх виправлення згідно з нормами процесуального закону, а не підставою для оскарження ухвали суду про видачу дубліката виконавчого листа. 
В даному випадку помилки, неточності, виявлені у виконавчому документі, виданому 14 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області, що стосуються стягнення 45000 грн. орендної плати з боржника ОСОБА_1 , яка скасована постановою Верховного Суду, є підставою для її виправлення згідно з нормами цивільного процесуального закону в порядку ст. 432 ЦПК України.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у справі № 361/6838/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди, стягнення боргу з орендної плати, відшкодування збитків у позові відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено. Розірвано договір оренди частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 01 березня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 45000,00 грн. орендної плати, 250351,45 грн. збитків та судовий збір у розмірі 3087,63 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 4372, 66 грн. судового збору.
 
14 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист у справі № 361/6838/17, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 45000 грн. орендної плати, 250351,45 грн. збитків та судовий збір у розмірі 3087,63 грн., вказано, що рішення набрало законної сили 27 травня 2019 року (а. с. 127 т. 5).
 
Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року в частині розірвання договору оренди частини нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 01 березня 2016 року, і стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 орендної плати у розмірі 45000,00 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 2180 грн.
 
07 вересня 2002 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. відкрито виконавче провадження ВП № 62976781 на виконання виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 14 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 45000 грн. орендної плати, 250351,45 грн. збитків та судовий збір у розмірі 3087,63 грн. (а. с. 128 т. 5).
Наведене підтверджується матеріалами справи.
 
Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому документі, суд першої інстанції виходив із того, що при видачі виконавчого листа 14 червня 2019 року помилок при його оформленні та видачі не було допущено, оскільки він дійсно видавався на підставі постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року.
 
Апеляційний суд погоджується із даними висновками, виходячи із наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
 
При цьому, вирішуючи питання про виправлення помилок, допущених у виконавчому документі, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
 
Верховний Суд у постанові від 14 січня 2019 року в справі № 369/8367/16-ц, провадження № 61-10808св18, виклав правовий висновок, згідно якого описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття. Верховний Суд зауважив, що суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.
 
Апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції про відсутність помилок у виконавчому документі, виданому Броварським міськрайонним судом Київської області 14 червня 2019 року, з огляду на відповідність змісту даного виконавчого документа змісту резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року. Подальше скасування постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року вказаної постанови в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 орендної плати в розмірі 45000 грн. не призводить сама по собі до виникнення помилок у виконавчому листі, виданому до прийняття Верховним Судом даної постанови, як помилково вважав заявник, зважаючи на те, що наявність чи відсутність помилок необхідно оцінювати саме на день оформлення та видачі виконавчого документа.
 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 2008/1-295/11 про право стягувача або боржника звернення до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі (дублікаті).
Також апеляційний суд відхиляє як нічим не підтверджені припущення доводи апеляційної скарги про недобросовісність та несправедливість стягувача по відношенню до боржника, яка не повідомила приватного виконавця про відсутність боргу ОСОБА_1 у відповідності до судового рішення касаційного суду.
 
Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги, що відповідно до ч. 2 ст. 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова апеляційної інстанції від 27 травня 2019 року втратила законну силу в частині стягнення з нього боргу в розмірі 45000 грн. та подальшому виконанню не підлягала.
Разом із тим, зазначені заявником обставини не спростовують правильних висновків суду про відсутність помилки у виконавчому документі, оскільки станом на час його оформлення та видачі 14 червня 2019 року постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року не існувало. 
 
Враховуючи наведені норми матеріального та процесуального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі, оскільки заявником не доведено наявності допущених судом об`єктивних помилок у виконавчому листі, які б перешкоджали пред`явленню виконавчого документу до виконання.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, переоцінки доказів, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О. 
 
                                                                                                                        Яворський М.А.