П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/34128/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нагірняк Микола Федорович 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
20 червня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної установи "Територіальне медичне об"єднання Міністерства внутрішніх справ України" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Державної установи "Територіальне медичне об"єднання Міністерства внутрішніх справ України" з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності - отримання травми при виконанні службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ України та поверненні матеріалів без права на виплату до ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області";
- зобов`язати Державну установу "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області" повторно подати до МВС України висновок та відповідний пакет документів щодо призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2015 року №850;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності відповідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2015 року №850;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2015 року №850 та статті 23 Закону України "Про міліцію".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків у відповідності до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 жовтня 2015 року №850.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, під час якої 31.10.2010 року отримав травму і 28.11.2014 року був звільнений зі служби через хворобу.
26.12.2014 року, під час первинного огляду Житомирською МСЕК-2, позивачу була встановлена третя група інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків. У зв`язку із встановленням 3-ї групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 19845,00 грн.
02.03.2021 року, під час повторного огляду Житомирською МСЕК-2, позвачу встановлена друга група інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків. 
У зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності позивач вважає, що набув право на одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2022року (справа №240/949/22) було зобов`язано Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Житомирській області" подати матеріали до Міністерства внутрішніх справ України про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1991 року №565-XII та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.
На виконання вказаного судового рішенням 20.10.2022року Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Житомирській області" подала до МВС України висновок від 14.10.2022року про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1991 року №565-XII та відповідні матеріали.
За результатами розгляду вказаних матеріалів 18.11.2022 року позивачу відмовлено в затвердженні поданого висновку, тобто відмовлено в нарахуванні та виплаті спірної одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що між первинним встановленням позивачу в 2014 році 3-ї групи інвалідності і встановлення в 2021 році 2-ї групи інвалідності минуло більше двох років, а подані документи (акт Н-5 від 14.02.2011 року) не дають підстав вважати нещасний випадок, що стався з позивачем 31.10.2010 року, таким, що пов`язаний із виконанням службових обов`язків.
Вважаючи, що МВС України протиправно відмовило у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
За приписами частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року N 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон N565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що на час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1991 року № 565-XII (далі Закон України №565-ХІІ) та Порядку №850 пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон України № 580-VIII) визнано таким, що втратив чинність Закон України № 565-XII.
За змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII.
До набрання чинності Законом України № 580-VIII, тобто до 07 листопада 2015 року, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону України № 565-ХІІ та Порядком № 850, відповідно.
На реалізацію вимог статті 23 Закону України №565-XII Кабінет Міністрів України 21 жовтня 2015 року ухвалив постанову №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (надалі - Порядок № 850), що визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 2 цього Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункту 8 Порядку № 850).
Згідно із пунктом 9 Порядку № 850 МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Проте, всупереч вказаними вимогам Порядку № 850, МВС України не приймало ні рішення про призначення, ні рішення про відмову в призначенні грошової допомоги позивачу. 
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відмова директора департаменту фінансово-облікової політики МВС України, якою відмовлено в затвердженні поданого висновку, не може ототожнюватися із рішенням, прийнятим МВС України у відповідності до вимог пункту 9 Порядку № 850. 
Наведене свідчить, що МВС України не було розглянуто подані Державною установою "Територіальне медичне об"єднання Міністерства внутрішніх справ України" висновок та матеріали про призначення позивачу спірної одноразової грошової допомоги, так як не ухвалено рішення, передбаченого пунктом 9 Порядку № 850, що свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача-1.
Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду матеріалів про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків та зобов`язання їх розглянути відповідно до Закону України №565-XII та Порядку №850.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та у відзиві на позов, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року, відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.