Справа № 308/4207/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        10 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ГУСОНЬКИ З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/4207/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 серпня 2022 року, повний текст якого складено 25 серпня 2022 року, головуючий суддя Фазикош О.В., -

встановив:

29.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 10000,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн і судового збору у розмірі 992,40. 

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.08.2022 позов задоволено частково:
стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 ) суму боргу в розмірі 10000,00 грн;
стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 992,40 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.

Відмовляючи в стягненні з відповідачки на користь позивача витрат на оплату професійної правничої допомоги суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав розрахунку, детального опису робіт (наданих адвокатом послуг), рахунку на оплату таких витрат, що позбавляє протилежну сторону можливості належним чином заперечувати розмір таких витрат, їх співмірність зі складністю справи, обсягом наданих послуг, а також не надав доказів оплати позивачем вартості послуг на правову допомогу тощо. Тобто, позивач не підтвердив і не довів обсягу витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Не погодившись із рішенням суду щодо відмови в стягненні з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бучок А.О., оскаржив у цій частині рішення в апеляційному порядку.
На обґрунтування скарги зазначав, що відповідно до норм процесуального права до початку розгляду справи надіслав суду заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі та в межах строку надіслав на адресу суду розрахунок таких витрат. Проте, суд безпідставно не взяв до уваги заяву позивача та незаконно відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав неподання позивачем розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг)), виконаних адвокатом.
Невірними є висновки суду першої інстанції щодо необхідності надання доказів фактичної оплати витрат на професійну правничу допомогу як підстави для їх стягнення, оскільки ст. 137 ч. 2 п. 1 ЦПК України передбачає розподіл і тих витрат, що підлягають сплаті. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, Верховним Судом у постанові від 27.07.2022 у справі № 686/28627/18, Європейським судом з прав людини у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, п. 106).
Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу.
Окрім цього, позивач ОСОБА_1 просить стягнути на його користь витрати на оплату професійної правничої допомоги в апеляційному суді у розмірі 2500,00 грн і судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бучка А.О., який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

ОСОБА_1 уклав із адвокатом Бучком А.О. 29.03.2022 договір про правову допомогу і додаток № 1 до нього, якими обумовили, що:
предметом договору є надання послуг зі складання позовної заяви про стягнення коштів на користь замовника з ОСОБА_2 за договором позики від 01.04.2021 та подання її до Ужгородського міськрайонного суду, а замовник зобов`язаний оплатити послугу у порядку та строки, передбачені Договором (п. 1.1.);
адвокат зобов`язався, зокрема, здійснювати представництво інтересів довірителя на підставі ордеру про надання правової допомоги (п. 2.1.1.);
отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару (п. 3.1.);
гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені у додатку 1 до цього договору (п. 3.3.);
факт надання послуг згідно цього договору підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг (п. 3.6.);
замовник зобов`язаний сплатити Адвокату загальну суму гонорару протягом 180 календарних днів від дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 3.9.);
тариф на послуги Адвоката згідно Договору: стягнення коштів на користь замовника з ОСОБА_2 за договором позики від 01.04.2021 – 1000,00 грн за годину (п. 2 додатку № 1 до договору) (а.с. 23-26).

29.03.2022 позивач ОСОБА_1 та адвокат Бучок А.О. склали акт приймання-передачі наданих послуг за договором про правову допомогу від 29.03.2022, яким зафіксували:
вид послуги – складання адвокатом позовної заяви про стягнення коштів на користь замовника з ОСОБА_2 за договором позики від 01.04.2021; вартість години послуги – 1000,00 грн; строк виконання послуги – 2,5 години; загальна вартість послуги – 2500,00 грн; акт є підставою для розрахунків, порядок яких визначений у договорі (а.с. 27).

Суду першої інстанції разом із позовною заявою позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, де витрати на професійну правничу допомогу визначені в сумі 2500,00 грн відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 29.03.2022, а також 992,40 грн судового збору (а.с. 28).

Відповідно до положень ЦПК України:
ст. 133:
судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3);
ст. 137:
витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1);
за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат:
розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 п. 1);
для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3);
розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4);
ст. 141:
судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1);
інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2);
при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (ч. 3);
розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8).

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Бучка А.О. виконав вимоги ст. 137 ч. 3, ст. 141 ч. 8 ЦПК України щодо своєчасного подання суду першої інстанції документів, необхідних для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. З наданих документів випливає, що правова допомога полягала в наданні однієї послуги – складення позовної заяви, на що були витрачені 2,5 години, вартість послуги склала 2500,00 грн.

Суд першої інстанції не мав підстав відмовляти в розподілі цих судових витрат із тих мотивів, що позивач не надав доказу фактичної оплати послуги, позаяк положення ст. 137 ч. 2 п. 1 ЦПК України передбачають розподіл не лише оплачених витрат на професійну правничу допомогу, а й тих, що повинні бути оплачені в майбутньому відповідно до умов надання правничої допомоги.

Зазначене відповідає змісту правової позиції, викладеної Європейським судом із прав людини в рішенні від 10.05.2010 справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (Case of Tebieti Muhafize Cemiyyeti et Israfilov v. Azerbaijan, Заява № 37083/03), відповідно до якої судові витрати (гонорари за контрактом), що їх має право вимагати адвокат і які замовник ще фактично не сплатив, але зобов`язаний сплатити відповідно до договірних зобов`язань перед адвокатом, є «фактично понесеними» (п. 106).

Поряд із цим, після ухвалення судом першої інстанції заочного рішення до суду 01.09.2022 надійшов ще один розрахунок витрат на оплату професійної правничої допомоги, складений адвокатом Бучком А.О. 29.08.2022, у якому відображено іншу структуру та вартість наданих послуг, а саме:
вивчення адвокатом законодавства та судової практики – 1000,00 грн (1000,00 грн х 1 годину);
складання адвокатом позовної заяви – 1500,00 грн (1000,00 грн х 1,5 години);
загальна сума витрат на правову допомогу – 2500,00 грн (1000,00 грн + 1500,00 грн + 1000,00 грн);
судовий збір за подання заяви – 992,40 грн;
загальна сума судових витрат – 3492,40 грн (2500,00 грн + 992,40 грн) (а.с. 110).

На стадії апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 поставив питання про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на його користь витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 2500,00 грн за надання адвокатом послуг в апеляційному суді. На підтвердження цієї вимоги позивач надав договір про правову допомогу від 21.09.2022 і додаток № 1 до нього, якими позивач і адвокат Бучок А.О. обумовили, що:
предметом договору є надання послуг зі складання апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.08.2022 у справі № 308/4207/22 та подання її до Закарпатського апеляційного суду, а замовник зобов`язаний оплатити послугу у порядку та строки, передбачені Договором (п. 1.1.);
адвокат зобов`язався, зокрема, здійснювати представництво інтересів довірителя на підставі ордеру про надання правової допомоги (п. 2.1.1.);
отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару (п. 3.1.);
гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені у додатку 1 до цього договору (п. 3.3.);
факт надання послуг згідно цього договору підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг (п. 3.6.);
замовник зобов`язаний сплатити Адвокату загальну суму гонорару протягом 180 календарних днів від дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 3.9.);
тариф на послуги Адвоката згідно Договору: складання апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.08.2022 у справі № 308/4207/22 – 1000,00 грн за годину (п. 2 додатку № 1 до договору) (а.с. 130-133).

21.09.2022 позивач ОСОБА_1 та адвокат Бучок А.О. склали акт приймання-передачі наданих послуг за договором про правову допомогу від 21.09.2022, яким зафіксували:
вид послуги – складання адвокатом апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.08.2022 у справі № 308/4207/22; вартість години послуги – 1000,00 грн; строк виконання послуги – 2,5 години; загальна вартість послуги – 2500,00 грн; акт є підставою для розрахунків, порядок яких визначений у договорі (а.с. 136).

Оцінюючи доводи апеляції в контексті її обґрунтованості по суті, а також обґрунтованості та співмірності пред`явлених до стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги апеляційний суд зважає на таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у розумінні якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (до прикладу, рішення у справі ««East/West Alliance Limited» проти України» (Case of East/West Alliance Limited v. Ukraine від 23.01.2014, Заява N 19336/04, п. 268).

Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується і з позицією, до прикладу, Великої Палати Верховного Суду, сформульованою 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Обґрунтованість конкретних видів правової допомоги та відповідних їм витрат повинна бути доведена належним чином.

Позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, що вирішувався судом першої інстанції, не є складним, стосувався по суті вкрай обмеженого кола норм матеріального права, не вимагав на його підготовку витрат значного часу, судова практика із зазначеного питання є усталеною, мотивувальна частина позовної заяви по суті питання становить менше однієї сторінки друкованого тексту.

За таких умов, затрати часу у 2,5 години на складання позовної заяви та вартість послуги у 2500,00 грн не є співмірними характеру спору, складності справи та не відповідають дійсному обсягу виконаної адвокатом роботи.

Окрім цього, розрахунки вартості цих витрат у суді першої інстанції суперечливі та попри одну й ту ж загальну вартість послуг не узгоджуються між собою щодо видів наданих послуг та їх оцінки. Таке визначення видів наданих адвокатом послуг і їх вартості не можна визнати належним і обґрунтованим.

За результатом апеляційного розгляду справи суд погоджується лише з тим, що фактично певний обсяг послуг, що полягав у складенні позовної заяви, був адвокатом наданий клієнту, вартість таких послуг з огляду на правила щодо його співмірності параметрам справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, а також обґрунтованості та доведеності заявлених до стягнення витрат апеляційний суд визнає обґрунтованою в сумі 1000,00 грн.

На стадії апеляційного розгляду справи вартість професійної правничої допомоги, яка стосувалася лише питання власне про цю правничу допомогу в суді першої інстанції, суд не вбачає підстав визнавати обґрунтованою в сумі понад 1000,00 грн. Заявлена до стягнення сума у 2500,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги за обставинами справи явно надмірна та не відповідає ані складності питання, ані обсягу виконаної саме щодо цього питання адвокатом роботи.

Розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору, або в додатковому судовому рішенні (ст. 264 ч. 1 п. 5, ст. 265 ч. 5 п. 2, ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України). Таким чином, оскарження судового рішення щодо розподілу судових витрат може відбуватися шляхом оскарження рішення, ухваленого по суті спору, в частині розподілу судових витрат або шляхом оскарження додаткового судового рішення.

Питання про судові витати не є позовними вимогами, не входять до ціни позову і як такі не можуть підлягати оплаті судовим збором. Відмова суду першої інстанції у стягнення судових витрат як відмова власне у вимогах позову помилкова. Тому заяви про розподіл, стягнення судових витрат, у тому числі, витрат на оплату професійної правничої допомоги, апеляційні скарги на судове рішення в частині розподілу, стягнення судових витрат не є об`єктом справляння судового збору.

Отже, при оскарженні судового рішення в частині розподілу судових витрат, яким вирішено питання розподілу таких витрат, тобто вирішено питання, яке не пов`язане з вимогами позову, але в обов`язковому порядку має бути вирішене судом, судовий збір не сплачується. Тому підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 1488,60 грн судового збору, сплаченого з апеляційної скарги, підстав немає.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на оплату професійної правничої допомоги скасувати, стягнути з відповідачки на користь позивача 1000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. Питання про судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції слід вирішити відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи і стягнути такі з відповідачки на користь позивача в сумі 1000,00 грн. У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1488,60 грн судового збору за розгляд скарги в суді апеляційної інстанції слід відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 серпня 2022 року в частині відмови у стягненні витрат на оплату професійної правничої допомоги скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) 1000,00 грн (одну тисячу гривень 00 коп.) витрат на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000,00 грн (одну тисячу гривень 00 коп.) витрат на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1488,60 грн судового збору за розгляд скарги в суді апеляційної інстанції відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 17 квітня 2023 року.

Судді