ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 травня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9280/22
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/719/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Патук А.А.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Академія Державної пенітенціарної служби,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Академії Державної пенітенціарної служби на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

                                         В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби (далі – Академія), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Академії від 17.11.2022 № 283/ОС «Про особовий склад» та поновити його на посаді головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва;
- стягнути з 19.11.2022 з Академії на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням з роботи по день поновлення на посаді головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва Академії.
Позивач, визнаючи факт запізнення на роботу, стверджував, що не вчинив прогул в розумінні ст. 40 КЗпП України, оскільки з`явився на території Академії  09.11.2022 об 11:27 і працював в той день до 20:00. Крім того, його запізнення на роботу викликано поважною причиною, а саме раптовим погіршенням стану здоров`я його хворої матері, з якою вони мешкають в гуртожитку.
Наголошував, що його запізнення не завдало жодної шкоди роботодавцю, а тому застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення з роботи було абсолютно неправдивим.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконними та скасовано наказ Академії № 16/СТ від 17.11.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ Академії № 283/ОС від 17.11.2022 «Про особовий склад» про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва Академії.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва Академії.
Стягнуто з Академії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.11.2022 по 09.03.2023 у розмірі 90 670,67 грн, виплату якого належить провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.
Стягнуто з Академії на користь ОСОБА_1 6 000 грн у відшкодування витрат на оплату правничої допомоги.
Стягнуто з Академії на користь держави 1 984,80 грн судового збору.

В апеляційній скарзі Академія Державної пенітенціарної служби просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Заявник указує, що суд взяв до уваги лише докази позивача, але при цьому не надав належної оцінки доказам наданим Академією, а саме висновку службового розслідування від 16.11.2022, відповідно до якого на час проведення службового розслідування позивач зазначав про те, що був відсутнім на роботі 09.11.2023 у зв`язку з тим, що доглядав за матір`ю, однак крім своїх слів нічим це не підтвердив.
Зазначає, що у своєму поясненні від 11.11.2022 щодо відсутності на роботі та у судовому засіданні позивач, визнавши факт відсутності на робочому місці, надав різні відомості про час прибуття, та факт прогулу було встановлено судом.
Звертає увагу на те, що висновок КНП Чернігівська міська лікарня № 4 Чернігівської міської ради від 15.11.2023 № 661, який надано позивачем до суду, на час проведення службового розслідування відповідачу надано не було. Даний висновок лише фіксує наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, але жодним чином не підтверджує поважність причини відсутності ОСОБА_1 на роботі 09.11.2022 та 10.11.2022.
Наголошує, що позивачем штучно завищено вартість правничої допомоги, розмір гонорару не відповідає критерію необхідності, не є співмірним зі складністю цієї справи, не підтверджено фактичного понесення витрат, що є підставою не лише для зменшення розміру відшкодування, але й взагалі для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  – без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, прийняття з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що довідка від 04.08.2021 № 1464 та висновок № 661 від 15.11.2022 свідчать про поважність причин та умов, які призвели до його запізнення, але навмисно не взяті до уваги під час проведення службового розслідування. 
Звертає увагу на те, що у серпні 2021 року він поставив до відома проректора Академії ОСОБА_2 та начальника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва полковника внутрішньої служби Пузирьова М.С., що його мати, ОСОБА_3 , як особа похилого віку з когнітивним порушенням, потребує стороннього догляду. Факт повідомлення та погодження з вищим керівництвом гнучкого режиму робочого часу підтверджується матеріалами особової справи, зокрема наявністю у них довідки від 04.08.2021 № 1464 та висновку № 661 від 15.11.2022.
Указує, що витрати на правову допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Деденко О.М., які просили залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:
- відсутність ОСОБА_1 на роботі 09.11.2022, що стало причиною його звільнення, була обумовлена поважною причиною, а саме доглядом за членом родини – матір`ю, яка перебувала у стані, що не дозволяв залишити її наодинці, без стороннього догляду;
- роботодавцем взагалі не встановлювалась завдана позивачем шкода, що визнано у ході судового розгляду представником відповідача; враховуючи посадові обов`язки позивача, суд поставив під сумнів завдання ним настільки значної шкоди закладу своєю відсутністю на робочому місці, де не було електропостачання, яка б була співмірною тяжкості такого дисциплінарного стягнення як звільнення.

Судом у справі  встановлено, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , яка також є внутрішньо переміщеною особою, в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 36, 184). 
З 12.12.2016 ОСОБА_1 працює в Академії Державної пенітенціарної служби, з 01.07.2021 - на посаді головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 16-28).
Згідно складеного співробітниками Академії 09.11.2022 акту ОСОБА_1 станом на 11 год 37 хв. 09 листопада 2022 року був відсутній на роботі, причина відсутності на момент складання акту не з`ясована, ОСОБА_1 про свою відсутність не повідомляв (а.с. 105).
10.11.2022 співробітниками Академії складений акт про те, що  ОСОБА_1 у період з 08 год 30 хв. до 10 год 15 хв. 10 листопада 2022 року був відсутній на роботі, причина відсутності на момент складання акту не з`ясована, ОСОБА_1 про свою відсутність не повідомляв (а.с. 106).
Наказом ректора Академії від 11.11.2022 № 14/СТ зі змінами, внесеними наказом ректора Академії Державної пенітенціарної служби від 14.11.2022 №15/СТ, призначено проведення службового розслідування за фактом порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі) головним науковим співробітником відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва ОСОБА_1 (а.с.101, 119).
11.11.2022 у ОСОБА_1 відібрані письмові пояснення, з яких вбачається, що він прибув на робоче місце 09.11.2022 приблизно в період з 9 год 50 хв. до 10 год, точну годину згадати не може. Про те, що він буде приходити на роботу пізніше і в той же час буде відпрацьовувати ті години, на які запізнився, у нього була усна домовленість з керівником відділу ОСОБА_5 та проректором Академії ОСОБА_2 . Причина його запізнень обумовлена тим, що його мати ОСОБА_3 потребує постійного догляду. 10.11.2022 він прибув на робоче місце приблизно о 10 год 20 хв. з причини догляду за матір`ю ОСОБА_3 , 1937 р.н. У нього є електронна перепустка, яка фіксує його робочий час та перебування на робочому місці, але нею він не користується з тих причин, що в нього травма коліна. Було декілька випадків, коли ректор Академії зустрічався з ним на території Академії після закінчення робочого часу, встановленого розпорядком дня (а.с. 110). 
За результатами службового розслідування складено висновок від 16.11.2022, затверджений ректором Академії Державної пенітенціарної служби, яким встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі 09.11.2022 з 08.30 до 11.38, більше ніж три години, та 10.11.2022 з 08.30 до 10.15, одну годину 45 хвилин, без поважних причин, чим порушив Правила внутрішнього розпорядку для персоналу Академії та наказ Академії від 16.09.2022 № 384/ОД «Про забезпечення внутрішнього порядку та організацію внутрішньої служби в академії Державної пенітенціарної служби (окрім територіально відокремлених підрозділів), вимогу пункту 4.3 розділу 4 Посадової інструкції головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва, де передбачено, що головний науковий співробітник несе відповідальність за порушення правил внутрішнього розпорядку, інструкції з охорони праці, протипожежної безпеки і виробничої санітарії. 
Рекомендовано за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі без поважних причин більше 3-х годин протягом робочого дня 09.11.2022) розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .  
З вказаним висновком ОСОБА_1 ознайомлений 18.11.2022, що підтверджується його підписом (а.с. 102-104).
Наказом ректора Академії від 17.11.2022 № 16/СТ за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі без поважних причин більше 3-х годин протягом робочого дня 09.11.2022) застосовано до ОСОБА_1 , головного наукового співробітника відділу наукової діяльності та міжнародного співробітництва,  дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (а.с. 120).
Наказом ректора Академії від 17.11.2022 № 283/ОС відповідно до законів України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», п. 4 ст. 40 КЗпП України, на виконання висновку службового розслідування від 16.11.2022 та наказу  «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 17.11.2022 №16/ст ОСОБА_1 звільнено з роботи з 18.11.2022, у зв`язку з прогулом без поважних причин, відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України (а.с. 121).
На підтвердження стану здоров`я позивача та його матері, ОСОБА_3 1937 р.н.,  в матеріалах справи містяться:
- довідка Лікарсько-консультативної комісії КНП «Чернігівська міська лікарня № 4» Чернігівської міської ради від 04.08.2021 № 1464, видана ОСОБА_3 про те, що вона за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, як громадянка похилого віку з когнітивним порушенням, термін один рік (а.с. 37);
- комісійний висновок КНП «Чернігівська міська лікарня № 4» Чернігівської міської ради № 661 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 15.11.2022, яким ОСОБА_3 рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 15.11.2023 (а.с. 38);
- виписки № 6352 та № 9551 КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» із медичної картки стаціонарного хворого, з яких вбачається, що у ОСОБА_1 хвороба Паркінсона та ряд інших захворювань(а.с.  181-182).
На підтвердження відсутності електропостачання в Академії  09.11.2022  матеріали справи містять графік (перелік адрес) можливого вимкнення електроенергії по Чернігівській області у випадку дефіциту потужності в об`єднаній енергосистемі України (а.с. 41-42). Дана обставина не заперечується сторонами.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. 
Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни (ст. 139 КЗпП України).
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).
Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».
Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання  щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.
Це узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду від 09.11.2022 по справі № 235/5659/20 (провадження №61-10432св21).
Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.03.2021 № 202/7726/19 (провадження № 61-560св21).
У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.  
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність ОСОБА_1 на роботі 09.11.2022, що стало причиною його звільнення, була обумовлена поважною причиною, а саме доглядом за членом родини – матір`ю, яка перебувала у стані, що не дозволяв залишити її наодинці, без стороннього догляду.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26.07.2021 у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21), від 15.11.2021 у справі № 212/9516/19 (провадження № 61-14592св21).
У своїх поясненнях позивач зазначав, що причина його запізнень обумовлена тим, що його мати ОСОБА_3 потребує постійного догляду. Указував, що працював після закінчення робочого дня. 
Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.
Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №  459/2618/17 (провадження № 61-47902св18).
На підтвердження поважності відсутності на роботі, ОСОБА_1 надано довідку ЛКК Чернігівської міської лікарні № 4 Чернігівської міської ради від 04.08.2021 № 1464 та висновок КНП «Чернігівська міська лікарня № 4» Чернігівської міської ради № 661 від 15.11.2022, відповідно до яких ОСОБА_3 , 1937 р.н., потребує постійного стороннього догляду як громадянка похилого віку з когнітивними порушеннями.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк дії довідки ЛКК Чернігівської міської лікарні № 4 Чернігівської міської ради від 04.08.2021 № 1464 закінчився 04.08.2022, а висновок КНП «Чернігівська міська лікарня № 4» Чернігівської міської ради № 661 від 15.11.2022 має строк дії з 15.11.2022 по 15.11.2023 і не підтверджує причин поважності відсутності ОСОБА_1 на роботі 09.11.2022 та 10.11.2022 не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують необхідності у сторонньому догляді за ОСОБА_3 після 04.08.2022. Крім того, зважаючи на діагноз останньої та її вік, немає підстав стверджувати про усунення потреби стороннього догляду за нею.
Таким чином рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.
Представництво інтересів ОСОБА_1 в Деснянському районному суді м. Чернігова здійснював адвокат Серкін К.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 01.12.2022 та ордеру серії СВ № 1028948 від 23.01.2023(а.с. 171,172).
Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01.12.2022 виконавець надає замовнику юридичну допомогу (послуги), пов`язані з питань представництва інтересів замовника перед юридичними і фізичними особами, зокрема в судах всіх юрисдикцій, органах, установах, організаціях, пов`язаних із досудовим та судовим розглядом справ, із наданням усіх прав, які належать позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, підозрюваному, обвинуваченому, підсудному або іншому учаснику судового процесу в суді першої інстанції. 
Вартість юридичних послуг за даним договором – за домовленістю.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Це узгоджується з висновком, сформованим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі № 902/844/18, відповідно до якого склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надано акт прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги від 06.03.2023 (а.с. 219), відповідно до якого: 
- вивчення документів, моніторинг законодавства, та аналіз судової практики при вивченні матеріалів справи, побудова стратегії захисту прав клієнта – 1 год 30 хв.;
- ознайомлення з матеріалами цивільної справи – 1 год 30 хв.;
- підготовка проекту позовної заяви – 3 год 30 хв.;
- участь у судових засіданнях – 2 год.
Сторони домовилися, що загальна вартість послуг (гонорар) складає 10000 грн.
Матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордеру від 06.03.2023 про сплату ОСОБА_1 адвокату Серкіну К.Ю. згідно акту прийому-передачі від 06.03.2023 по справі № 750/9280/22 10 000 грн (а.с. 220).
Суд першої інстанції, погодився із запереченнями представника відповідача щодо реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, та стягнув з відповідача витрати на плату послуг адвоката частково, а саме у розмірі 6 000,00 грн.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що гонорар у сумі 6000 грн відповідає критерію необхідності та є співмірним зі складністю цієї справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності належних доказів того, що адвокат позивача має касу і веде касову книгу, адвокат не може виписувати квитанцію чи касовий ордер про отримання коштів, не заслуговують на увагу. 
Так, законодавством не передбачено обов`язку для підтвердження понесених витрат на правову допомогу надавати докази щодо наявності у адвоката каси та касової книги. А відповідно до практики Верховного Суду квитанція до прибуткового касового ордера є належним доказом про понесені витрати на правову допомогу. 
Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга Академії Державної пенітенціарної служби підлягає  залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2023 року - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2023 року – залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуюча                                                                         О.Є. Мамонова

Судді:                                                                                О.І. Онищенко

                                                                                          Н.В. Шитченко