ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
11 квітня 2023 року
м. Київ                                                                                   
справа №  570/5104/20
провадження № 51-2335км22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                       ОСОБА_1 , 
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
засудженого                                    ОСОБА_6 ,
захисника                                         ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
потерпілої                                         ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12020180180000687 за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Архангельськ, Архангельської області Російської Федерації, проживаючого без реєстрації у АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, не судимого в порядку ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК),
 
у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,
 
за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2021 рокута ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 липня 2022 року .
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
 
Ухвалою Чернігівської апеляційного суду від 19 липня 2022 року вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнаний винувати у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно о 22:00 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , прибув до домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_11 , що на АДРЕСА_2 , де під час розмови із останнім виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_11 .
В подальшому, на території господарства по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, умисно, накинув светр навколо шиї ОСОБА_11 та, з метою подолання опору, повалив останнього на землю і, притиснувши потерпілого ногою, продовжив душити, чим перешкодив нормальному процесу дихання, що призвело до закриття дихальних шляхів, внаслідок чого сталася смерть ОСОБА_11 .
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
 
На обґрунтування своїх доводів засуджений зазначає, що докази, на яких ґрунтується вирок у своїй сукупності не доводять його провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема:
- у судовому засіданні він провину свою не визнав та показав, що вбивство вчинив його брат. Суд не дав належної оцінки цим показанням, а переклав на нього обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК;
- розгляд справи у суді першої інстанції відбувся формально, без встановлення всіх обставин злочину;
- висновок експерта № 378 свідчить лише про наявність у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та причину смерті і не може бути доказом його (засудженого) винуватості в заподіянні смерті ОСОБА_11 ;
- показання потерпілої ОСОБА_8 не містять відомостей щодо обставин загибелі її батька, а стосуються лише особи потерпілого та обставин, за яких їй стало відомо про смерть батька;
- показання свідка ОСОБА_9 , які нею дані під присягою, свідчать про те, що смерть потерпілому заподіювали дві особи. Ні органом досудового слідства, ні судом ця особа не встановлена. Крім того свідок ОСОБА_9 не була притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 396 КК (приховування злочину);
- до показань свідка ОСОБА_10 , необхідно відноситись критично, оскільки ці показання спрямовані на уникнення від покарання за умисне вбивство. У цього свідка був мотив вчинити вбивство (крадіжка майна потерпілого ОСОБА_11 );
- відеофайли є недопустимими доказами, оскільки не відкривалися йому в порядку ст. 290 КПК, так як ознайомлення відбувалося в ДУ Рівненський СІЗО, де була відсутня техніка за допомогою якої можна було переглянути відеозаписи;
- обвинувачення ґрунтується на припущеннях.
 
Засуджений також посилається на те, щоапеляційний розгляд кримінального провадження здійснювався формально всупереч вимогам ст. 2 КПК, а рішення апеляційного суду не є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Водночас засуджений у своїй касаційній скарзі висуває свою версію події, згідно з якою вбивство вчинив його брат, свідок ОСОБА_10 .
 
Крім того, у клопотаннях, які долучені до касаційної скарги засуджений посилається на те, що:
- під час досудового слідства стосовно нього та свідка ОСОБА_9 чинився психологічний тиск, а також під час затримання було порушено його право на захист;
- показання у нього брались без захисника і працівника посольства;
- його показання щодо свідків не перевірялись;
- поняті були зацікавлені слідством;
- ОСОБА_9 давала неправдиві показання у стані сп`яніння;
- викрадені речі виявлено за місцем проживання ОСОБА_10 та іншої особи.
 
Позиції учасників судового провадження
 
У судовому засіданні:
- засуджений та захисник підтримали вимоги касаційної скарги;
- потерпіла та прокурор просили залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення. 
Мотиви Суду
 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Згідно з ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
 
З урахуванням зазначених положень КПК суд касаційної інстанції під час розгляду кримінального провадження виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій та позбавлений процесуальної можливості надаватиоцінку доказам та доводам касаційної скарги щодо неповноти судового розгляду. З огляду на зазначене Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги щодо:
- іншої версії подій вчинення вбивства;
- оцінки показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;
- недопиту свідків: працівника заправки та сторожа.
 
З вищенаведених підстав також не є предметом дослідження суду касаційної інстанції доводи засудженого про те, що з показань свідка ОСОБА_9 убачається, що вбивство вчиняли дві особи. Крім того, відповідно до положень ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
 
Разом з тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом, а саме на показаннях: 
 
- потерпілої ОСОБА_8 , дочки потерпілого ОСОБА_11 про те, що коли їй повідомили, що батько не виходить на зв`язок, вона почала телефонувати до нього, однак жоден з його телефонів не відповідав. Приїхавши у помешкання ОСОБА_11 , відчинивши двері, потерпіла в будинку батька не знайшла і одразу повідомила поліцію. З будинку зникли деякі речі, ніяких слідів боротьби в будинку не було, двері були не ушкоджені. Їй відомо, що раніше батько взяв до себе проживати безхатченків чоловіка з жінкою, які допомагали йому, однак на той час вони в будинку вже не проживали;
 
- свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_6 зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 деякий час проживали в будинку потерпілого, надалі останній їх вигнав, оскільки вони заборгували йому гроші за електроенергію. ІНФОРМАЦІЯ_2 він (свідок) зустрів свого брата і запропонував йому поїхати до ОСОБА_11 і вмовити його знову прийняти їх жити до себе. Ввечері вони прийшли до ОСОБА_11 , ОСОБА_6 залишився чекати на сходах, а свідок постукав у вікно. ОСОБА_11 вийшов до нього, в руках він тримав напилок. Свідок попросив ОСОБА_11 дозволити ОСОБА_6 переночувати, на що потерпілий почав сваритись, між ними сталася штовханина. Оскільки у ОСОБА_11 дуже трусились руки, він випадково вдарив свідка напилком в бік. У цей час ОСОБА_6 , розсердившись, підскочив до ОСОБА_11 , накинув йому на шию свого светра, та почав душити потерпілого, поваливши його на землю. Крикнув свідку, щоб він йшов в будинок, обробив рану. Він (свідок) зайшов в будинок, обробив рану, а коли повернувся, ОСОБА_11 був мертвий, він перевірив його пульс, після чого зв`язав потерпілому ноги ременем, для того щоб його було добре тягнути. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 дотягли ОСОБА_11 до дороги, у свідка боліла рана, він більше не зміг тягнути і пішов в будинок. Далі загиблого тягнув і закопував ОСОБА_6 можливо з ОСОБА_9 . Потім вони пішли в дім, повитирали свої відбитки, повечеряли і лягли спати. Свідок додав, що не знає , де під час конфлікту була ОСОБА_9 , її з ними не було, та де б вона не стояла, вона не могла чітко бачити, те що відбувається, оскільки було темно, місцевість не була освітлена. Особисто він ніяких насильницьких дій до ОСОБА_11 не вчиняв;
- свідка ОСОБА_9 , співмешканки обвинуваченого, про те, що в травні 2020 року о 20:00 до неї зателефонував ОСОБА_10 і запропонував йому піти до ОСОБА_11 , у якого вони раніше проживали, помиритись. Вона прослідкувала за ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які пішли до ОСОБА_11 , надалі сховалась біля кущів за воротами домогосподарства ОСОБА_11 , її ніхто не бачив, однак вона бачила все, що відбувалось, тому що на будинку вмикалось світло, зокрема вона бачила, як загиблий вдарив ОСОБА_10 в бік, як ОСОБА_6 накинув на шию ОСОБА_11 шнурок і став його душити, останній намагався встати, коли він перестав рухатись, свідок обійшла будинок з іншої сторони і побачила, що хтось його додушує. Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_10 тягнули труп ОСОБА_11 , вона в цей час сховалась в кукурудзі. ОСОБА_10 трохи допоміг ОСОБА_6 і став триматись за бік, далі вже тягнув тільки ОСОБА_6 , який дотягнув труп до ями.
 
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо винуватості ОСОБА_12 й іншими зібраними та дослідженими доказами, а саме:
 
- даними протоколу огляду місця події від 7 липня 2020 року з фототаблицями, згідно з якими оглянуто місце події, а саме земельну ділянку АДРЕСА_2 , на території гаражного кооперативу, на яку вказала ОСОБА_9 , де під час розкопок було виявлено тіло чоловіка, годинник, дві частини поясного ременю, відрізок ганчірки; 
 
- даними протоколу огляду предметів та відео-файлів від 24 листопада 2020 року, згідно з яким оглянуто відео з проведенням огляду місця події від 07.07.2020, під час якого було виявлено тіло людини в ямі на глибині 85-90 см, в ході огляду місця події, труп було оглянуто судово-медичним експертом; 
 
- даними протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 18 липня 2020 року та даними протоколу огляду предметів та відео-файлів від 23 листопада 2020 року, згідно з якими свідок ОСОБА_10 відтворив всі обставини, які йому відомі по факту умисного вбивства ОСОБА_11 . Ці показання було зафіксовано на флеш карті micro SD біло-сірого кольору марки «SanDisk» 16 GB; 
 
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08 липня 2020 року за участю свідка ОСОБА_9 , згідно з яким свідок детально розповіла про конфлікт, між з потерпілим, як обвинувачений задушив ОСОБА_11 та як вони в подальшому закопали тіло; 
 
- даними висновку експерта № 378, згідно з яким смерть ОСОБА_11 настала внаслідок механічної асфіксії від стискання органів шиї (задушення) м`яким предметом. Виявлений комплекс ушкоджень м`яких тканин та органів шиї у ОСОБА_11 , що виник від стиснення шиї, перебував у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті та за механізмом виникнення цілком відповідає обставинам задушення, які відображені в матеріалах кримінального провадження;
 
- даними протоколу пред`явлення трупа для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_8 ;
 
- даними висновку судово-психіатричного експерта №128/20 від 23 липня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_6 як на момент вчинення інкримінованого йому діяння, так і на час проведення дослідження, будь яким психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у тимчасовому хворобливому стані не знаходився, примусових заходів медичного характеру не потребує, у стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку, не перебував.
 
Вищевказані докази були ретельно досліджені судом першої інстанції та визнані достатніми й допустимими доказами, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що вони у своїй сукупності доводять висунуте обвинувачення. 
 
Суд першої інстанції також дав оцінку показанням ОСОБА_6 , в яких останній не визнав своєї провини та зазначив, що такі твердження засудженого є неправдивими та таким, що явно суперечить зібраним доказам, зокрема: даним протоколів проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висновками проведених експертиз та показаннями свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_9 в судовому засіданні. Таке твердження ОСОБА_6 місцевий суд розцінив як спробу останнього уникнути відповідальності за вчинений злочин.
 
Суд першої інстанції зазначив також, що підстав не довіряти показанням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не має, оскільки вони є послідовними, однаковими щодо обставин вчинення обвинуваченим злочину та узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні зібраними у справі доказами.
 
З висновками місцевого суду щодо доведеності винуватості у вчиненні інкримінованих йому правопорушень погодився і суд апеляційної інстанції. 
 
Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 за апеляційними скаргами сторони захисту, суд апеляційної інстанції в цілому мотивував залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення та навів підстави, з яких він виходив. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
 
У касаційній скарзі засуджений просить визнати відеофайли недопустимими доказами, оскільки вони не відкривалися йому в порядку ст. 290 КПК. Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу про надання доступу та ознайомлення з матеріалами (додатковими матеріалами) досудового розслідування (т. 3, а.с. 151-157) засуджений та його захисник ознайомленні з наданими матеріалами у повному обсязі, про що свідчать їхні підписи, при цьому жодних клопотань сторона захисту не заявляла. Відповідно до цього протоколу стороні захисту надавалися для ознайомлення і відеофайли слідчих дій. Водночас ці докази були предметом розгляду суду першої інстанції. Разом з тим засуджений у скарзі не зазначає будь-яких заперечень щодо обґрунтованості змісту цього доказу.
 
У клопотаннях, долучених до касаційної скарги, засуджений посилається на те, що до нього застосовувався психологічний тиск, свої перші показання він давав без присутності захисника і представника посольства РФ, громадянином якої він є. 
 
Разом з тим, з матеріалів провадження не убачається, що ОСОБА_6 , який був забезпечений в установленому порядку захисником, звертався до відповідних органів із заявою - повідомленням про злочин, вчинений відносно нього. Водночас, засуджений не позбавлений права звернутися із такою заявою до слідчих органів державного бюро розслідувань, які відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК здійснюють досудове розслідування правопорушень, вчинених працівником правоохоронного органу. 
 
Щодо посилань засудженого про його допит без участі консула, то кримінальним процесуальним законом не передбачено забезпечення обов`язкової присутності консула під час допитів громадян інших країн.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК.
 
Водночас, висуваючи у суді касаційної інстанції доводи про застосування до нього недозволених методів ведення слідства та порушення права на захист під час затримання засуджений не зазначає, яким чином зазначене перешкодило давати показання у суді, відповідно до яких він повністю не визнавав провину та які саме докази, отримані, на його думку, із порушенням його прав, він вважає недопустимими. Разом з тим, як убачається із вироку, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення доказами, які безпосередньо досліджував у судовому засіданні.
 
Щодо доводів про вчинення тиску на свідка ОСОБА_9 , то у матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що остання робила заяви про це, чи зверталась до правоохоронних органів з цих підстав.
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_9 давала показання у суді, перебуваючи у стані сп`яніння, засуджений не наводить будь-яких доказів на підтвердження таких доводів. Водночас у матеріалах кримінального провадження таких фактів встановлено не було.
 
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого про те, що свідок ОСОБА_9 не була притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 396 КК (приховування злочину), а свідок ОСОБА_10 - за крадіжку речей у потерпілого, Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому доводи касаційної скарги у цій частині не є предметом дослідження Суду.
 
З огляду на зазначене в касаційній скарзі засудженого не наведено доводів про допущення судами таких порушень КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, або спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, правильності кваліфікації його дій та відповідності призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.
 
За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.
 
У зв`язку з тим, що складання судового рішення у формі постанови вимагає значного часу, Суд вважає за необхідне обмежитися складанням та оголошенням його резолютивної частини.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2021 року  та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 липня 2022 року щодо  ОСОБА_6  залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                               ОСОБА_3