ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" квітня 2023 р.    м. Львів       Справа №909/736/22
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:
Головуючий суддя                                                                       І.Б. Малех
Судді                                                                                          В.М. Гриців
          О.В.Зварич
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Галич-ІФ», б/н від 04.01.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/91/23 від 09.01.2023)
на рішення  Господарського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2022 року (суддя Максимів Т.В., повний текст рішення складено 15.12.2022, м. Івано-Франківськ)
у справі № 909/736/22
за позовом:  Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Тера», с. Гаражда Луцького району Волинської області
до відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Галич-ІФ», м. Галич Галицького району Івано-Франківської області
про  стягнення заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 2155044,31 грн,
за участі представників сторін:
від позивача: Єремов М.С. - адвокат (ордер серія ВК №1066555 від 10.02.2023);
від відповідача: не з`явились;
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2022 на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Тера» поступила позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Галич-ІФ» про  стягнення заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 2155044,31 грн, з яких: 1750000,00 грн основний борг, 358688,14 грн інфляційні нарахування та 46356,17 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач порушив умови договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, в частині повернення коштів, внаслідок чого в останнього, виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1750000,00 грн, на яку позивачем, керуючись ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу  46356,17 грн  3% річних та 358688,14 грн інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.12.2022 у справі № 909/736/22 позовні вимоги задоволено,  стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 2155044,31 грн, з яких: 1750000,00 грн основний борг, 358688,14 грн інфляційні нарахування та 46356,17 грн 3% річних.
Дане рішення мотивоване тим, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку, щодо повернення грошових коштів  в сумі 1750000,00 грн не виконав; обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від виконання зобов`язання не навів, відповідно є підстави для задоволення позову  в цій частині. Щодо нарахованих 3 % річних суд зазначив, що нарахування позивачем  3% річних за період  16.08.2021 - 23.08.2022  є вірним та суму нарахування перевірив за допомогою ІПС «Законодавство», яка є арифметично вірною та складає 46356,17 грн. Щодо інфляційних нарахувань судом встановлено, що період вересень 2021 - серпень 2022 року нарахування є вірним, однак, перевіривши за допомогою ІПС «Законодавство», сума є більшою за нараховану позивачем, а тому судом задоволено вимоги, щодо стягнення інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог в сумі 358688,14 грн. 
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Галич-ІФ», не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі відповідач просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, так, як вважає, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної правової оцінки п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким звільнено від відповідальності лише у зобов`язаннях де Кредитодавцями виступають фінансові установи, а також у зобов`язаннях предметом яких виступають кошти, які за своєю правовою природою є фінансовим кредитом. Відповідач звертає увагу на те, що у зазначеному вище пункті ЦК України суб`єктами, які надають у позику грошові кошти визначено банк або іншого кредитодавця (позикодавця)», а юридична природа відповідних зобов`язань - «кредит, позика», відтак, на думку відповідача, позивач у даній справі виступає позикодавцем у відповідних зобов`язаннях, а за своєю правовою природою укладений спірний договір є договором позики, який підпадає під правове регулювання глави 71 ЦК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Тера», подало відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач заперечує доводи апелянта зазначивши, що спірний договір є окремим видом правочинів та, не підпадає під договір позики, а тому пункт 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України не стосується та не поширюється на відносини, пов`язані з договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 05-21ФД від 06.04.2021. Позивач також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач свідомо зловживає своїми процесуальними правами звертаючись до суду із апеляційною скаргою при поданні якої не сплачує судового збору, що призводить до свідомого затягування розгляду справи, при цьому, визнаючи основну заборгованість перед позивачем.
Також у відзиві позивач зазначає, що очікує понести витрати за надану правову допомогу в сумі 20000,00 грн.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 року (головуючий суддя Малех І.Б.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Галич-ІФ», б/н від 04.01.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/91/23 від 09.01.2023) на рішення  Господарського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2022 року у справі № 909/736/22 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України.
З підстав зазначених в ухвалі суду від 06.02.2023 (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за наведеною вище апеляційною скаргою.
Ухвалою суду від 27.02.2023 розгляд справи призначено на 22.03.2023
З підстав зазначених в ухвалі суду від 28.03.2023 судове засідання по дані справі призначено на 19.04.2023.
Представник позивача в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу. 
Відповідач в судове засідання не прибув, про  причини не прибуття суд не повідомив.
Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, з відзивом на апеляційну скаргу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку розглянути справу за відсутності представників відповідача, виходячи з наступного.
Як вбачається з ухвал суду апеляційної інстанції, явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася, а чергове відкладення апеляційної скарги призведе затягування розгляду апеляційної скарги.
Слід зазначити, що відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 922/3562/19, від 13.10.2020 у справі № 914/362/19 та від 03.02.2021 у справі № 914/197/19.
Щодо суті спору судова колегія прийшла до висновку про відповідність рішення від 05.12.2022 Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/736/22 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.
Слід зазначити, що відповідачем оскаржено рішення суду першої інстанції, в частині стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до наведеного вбачається, що обставини встановлені судом першої інстанції, щодо суми основного боргу сторонами визнаються та відповідачем в тій частині не оскаржується, а тому, судовій колегії слід переглянути справу в межах доводів апеляційної скарги, а саме, щодо правомірного застосування судом ст. 625 ЦК України, та стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами у справі, 06.04.2021  ТОВ «А-Тера» (позикодавець за договором, позивач у справі) та  ТОВ «Агро-Галич-ІФ» (позичальник за договором, відповідач у справі)  уклали договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №05-21ФД (надалі договір).
Відповідно до п.1.1. договору, позикодавець  надає позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.
Поворотна безвідсоткова фінансова допомога (надалі допомога) - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій  як плати за користування такими коштами. (Згідно Податкового кодексу України) (п.1.2.).
Поворотна  фінансова допомога надається у національній валюті України в розмірі 1750000 (один мільйон сімсот п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. Поворотна  фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п.2.1., 2.2).
Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню наступним чином:
- до 15.08.2021 -500000 грн 00 коп.,
- до 25.10.2021 - 125000 грн 00 коп.
Повернення грошових коштів проводиться, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.(п.3.1.,3.2.).
Згідно з п.8.1. договору він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами їх зобов`язань.
Як вбачається з  матеріалів справи,  на виконання умов  договору №05-21ФД від 06.04.2021 позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 1750000,00 грн, який останній не повернув у строк визначений п. 3.1 договору.
Слід зазначити, що дані обставини сторонами не заперечуються.
У зв`язку із вищенаведеним, позивач, керуючись ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу  3 % річних на суму 46356,17 грн  та інфляційні втрати на суму 358688,14 грн.
При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним. 
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ст. ст. 626,  628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як визначено в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1  ст. 628 ЦК України ).
Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання  поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, яка за своєю правовою природою є договором позики так, як відповідає приписам ст. 1046 ЦК України.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1.ст.1047 ЦК України).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п.14.1.257 ст.14 ПК України,  поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 598 та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що  у разі порушення зобов`язання настають  правові  наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.  Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.
Слід зазначити, що застосування ст.625 ЦК України є спеціальними мірами цивільно-правової відповідальності, способами захисту майнового права, які не можна ототожнювати із штрафними санкціями.  У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що  стаття 625 ЦК України  розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5  ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5  ЦК України  поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5  ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5  ЦК України).
Таким чином, у  статті 625 ЦК України  визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. 
Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що твердження відповідача про те, що він звільнений від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, оскільки  відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, є невірним трактуванням останнього та є безпідставними та такими, що спростовуються наведеним вище.
Разом з тим, місцевий господарський суд вірно зазначив, що посилання відповідача на зазначений вище пункт Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є помилковим, оскільки з аналізу визначень договору позики та  про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги  випливає, що ці договори  відрізняються за своєю правовою природою. У розумінні цивільного законодавства, договір позики завжди передбачатиме нарахування процентів, а тому кошти, які надаються є фінансовим кредитом, можливість надання яких мають фінансові установи. Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги не  передбачає сплати процентів, а  позивач не є фінансовою  установою, тому вказана норма не належить до застосування.
Враховуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, порушення зі сторони відповідача умов спірного договору та правомірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, натомість останній довів факт невиконання умов договору та не спростував у встановленому законом порядку застосування ст. 625 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. 
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -    
П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Галич-ІФ», б/н від 04.01.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/91/23 від 09.01.2023) - залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.12.2022 року у справі № 909/736/22 - залишити без змін.
3.          Судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на ТОВ «Агро-Галич-ІФ».
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст. ст. 286-289 ГПК України.
5.          Матеріали справи № 909/736/22 повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2023.

Головуючий суддя                                                            І.Б. Малех 
Суддя                                                                                В.М. Гриців
Суддя                                                                                О.В. Зварич