Постанова
Іменем України
12 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 405/8911/21
провадження № 61-9225св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду, в складі колегії суддів: Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л., 
від 16 серпня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що позивач працює на посаді фахівця відділу виробництва тематичного та національного контенту філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Кропивницька регіональна дирекція» (далі - філія АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція»).
26 листопада 2021 року за наказом від 19 листопада 2021 року № 856 «Про запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19 в АТ «НСТУ» ОСОБА_1 було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 та поставлено вимогу надати відомості/медичну інформацію щодо наявності профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-2, або медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти СОVID-19 до 
08 грудня 2021 року.
08 грудня 2021 року менеджер філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» Костянтин Карпов видав наказ від 09 грудня 2021 року № 165/к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », яким позивача відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що призвели до відсторонення.
Позивач вважала оскаржуваний наказ незаконним та таким, що грубо порушує її трудові права, оскільки:
-          відсутня законна підстава для відсторонення;
-          відповідач незаконно позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти собі на своїй сім`ї на життя;
-          статтею 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» не визначено щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19 обов`язковим;
-          наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24 грудня 
2020 року № 3018 затверджена Дорожня карта з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках, положеннями якої закріплено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп;
-          вимога відповідача надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення від COVID-19, або довідки про абсолютні протипоказання, є грубим порушенням статті 19 Конституції України. 
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила:
-          визнати незаконним та скасувати наказ від 09 грудня 2021 року 
№ 165/к філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »;
-          стягнути з філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 
2022 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » 
від 09 грудня 2021 року №165/к, яким ОСОБА_1 , фахівець відділу виробництва тематичного та національного контенту, відсторонена від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що призвели до відсторонення.
Стягнуто з АТ НСТУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року в розмірі 22 388,85 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що рішення про відсторонення працівників прийнято у формі постанови Кабінетом Міністрів України та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 92 Конституції України з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, які відмовилися від вакцинації проти COVID-19.
Районний суд вважав, що посилання відповідача у наказі як на підставу для відсторонення позивача від роботи на наказ АТ «НСТУ» від 19 грудня 
2021 року № 856 «Про запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19 в АТ «НСТУ», пунктом 1 якого запроваджено для працівників 
АТ «НСТУ» з 09 грудня 2021 року на період дії карантину, встановленого постановою № 1236, обов`язкове щеплення проти СОVID-19 (крім випадків наявності медичних протипоказань), є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року.
Вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ні як обов`язкові, ні як обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї хвороби за епідемічними показаннями, у зв`язку з чим суд вважав, що наказом відповідача про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 порушено її право на працю, гарантоване Конституцією України, тим самим, діями відповідача позивач була позбавлена можливості заробляти собі на життя, оскільки була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що призвели до відсторонення.
Крім того, сама по собі вимога відповідача щодо про надання позивачем доказів проведення відносно неї щеплень є незаконною та такою, що порушує вимоги статті 3 Конституції України.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що АТ «НСТУ» не доведено правомірності відсторонення ОСОБА_1 від роботи, що є підставою для скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ «НСТУ» задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 працює на посаді фахівця відділу виробництва тематичного та національного контенту філії АТ«НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» та входить до кола працівників, які підлягають щепленню. 
Відповідач повідомив позивача про необхідність щеплення проти COVID-19 та надання відповідних документів про проходження цієї процедури або про наявність абсолютних протипоказань до такого щеплення.
Таким чином, з 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 , якій було відомо про необхідність профілактичного щеплення, не надала роботодавцю доказів наявності щеплення або абсолютних протипоказань до проведення щеплення.
З наведеного вбачається, що починаючи з моменту повідомлення позивача про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19, до моменту відсторонення від роботи, у ОСОБА_1 було достатньо часу для проходження такого щеплення і остання ухилилася від нього.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи ґрунтується на вимогах закону, здійснено у спосіб, передбачений законом, та за існування правових та фактичних підстав, а тому позов задоволенню не підлягає. 
При цьому суд зазначив, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року № 133 (зі змінами) належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданою та такою, що не порушує статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
18 вересня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 серпня 
2022 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із районного суду.
У листопаді 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (пункт 1 частини другої статті 
389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що з оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 приймала участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, проте вказане не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні приймав участь лише її представник. 
Вказує, що посилання суду на частину другу статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є помилковим з огляду на те, що відповідач в наказі взагалі не зазначив про відмову (ухилення) позивача від вакцинації як підставу його прийняття. 
З матеріалів справи вбачається відсутність доказів, які б свідчили про те, що до моменту прийняття оскаржуваного наказу позивач проходила медичний огляд, у визначений день (усно або письмово) закликалась медичним працівником для проведення щеплення реєстровим видом вакцини та відмовилась або ухилилась віл проходження цього обов`язкового щеплення. 
Наявність постанови Кабінету Міністрів України, якою передбачено відсторонення від роботи працівників у разі відмови чи ухилення від проходження обов`язкового щеплення, і у якій є посилання на статтю 46 КЗпП України та статтю 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», не може бути підставою для недотримання роботодавцем під час такого відсторонення працівника від роботи вимог Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо наявності подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи.
Чинним законодавством передбачено, що за епідемічними показниками повноваження на прийняття рішення про обов`язкове щеплення належать санітарному лікарю, а не Міністерству охорони здоров`я України. 
Встановлення обмеження права на працю підзаконним актом суперечить Конституції України та ряду Закону України, а такої підстави відсторонення, як відмова виконувати розпорядження державного органу, нормами статті 46 КЗпП України не передбачено.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив АТ «НСТУ» мотивований тим, що відповідач дотримався процедури відсторонення позивача від роботи, встановленої законодавством України, що виключає можливість визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем та, на час розгляду справи судами, займала посаду режисера відділу виробництва тематичного та національного контенту, назву якої згідно наказу 
від 12 лютого 2021 року № 14-к змінено на «фахівець відділу виробництва тематичного та національного контенту» у зв`язку зі зміною істотних умов праці.
Рішенням правління АТ «НСТУ» від 16 березня 2020 року № 179 затверджено заходи АТ «НСТУ» щодо запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19.
Відповідно до змін до заходів АТ «НСТУ» щодо запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19, затверджених рішенням правління АТ «НСТУ» 
15 листопада 2021 року № 280, заходи доповнено новим пунктом 20 такого змісту: «З 09 грудня 2021 року забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», крім тих, які надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти 
СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Строк відсторонення працівників встановлюється до усунення причин, що його зумовили».
Наказом АТ «НСТУ» від 19 листопада 2021 року № 856 «Про запобігання поширенню респіраторної хвороби СОVID-19 в АТ «НСТУ» з 09 грудня 
2021 року на період дії карантину запроваджено для працівників обов`язкове щеплення проти СОVID-19 (крім випадків наявності медичних протипоказань); наказано в термін до 08 грудня 2021 року працівникам 
АТ «НСТУ» надати один з таких документів: документ, який підтверджує, що працівником АТ «НСТУ» отримано повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від СОVID-19, включеної Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від СОVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я (пункт 
2 наказу).
Відповідно до пункту 4 вищевказаного наказу, починаючи з 09 грудня 
2021 року у разі неподання документа, визначеного пунктом 2 цього наказу, відсторонювати працівників самостійних/відокремлених структурних підрозділів АТ «НСТУ» від роботи (виконання робіт) без збереження заробітної плати відповідно до статті 46 КЗпП України.
Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 26 листопада 2021 року.
08 грудня 2021 року представниками філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» складений акт про не надання документів, яким засвідчено, що станом на 08 грудня 2021 року фахівцем відділу виробництва тематичного та національного контенту ОСОБА_1 не було надано жодного з документів, визначених пунктом 2 наказу АТ «НСТУ» від 19 листопада 
2021 року № 856 «Про запобігання поширенню гострої респірторної хвороби СОVID-19 в АТ «НСТУ», а саме: документа про отримання вакцинації або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19.
Наказом філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » від 09 грудня 2021 року № 165/-К ОСОБА_1 , фахівця відділу виробництва тематичного та національного контенту, відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що призвели до відсторонення.
Підставою в наказі зазначено: акт про не надання документів ОСОБА_1 
від 08 грудня 2021 року, ознайомлення працівника з наказом АТ «НСТУ» 
від 19 листопада 2021 року № 856 «Про запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19 в АТ «НСТУ».
Крім того, у вказаному наказі зазначено, що він прийнятий відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України 
від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» (зі змінами), наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2021 року № 1452/37074, пункту 1 рішення правління АТ «НСТУ» від 15 листопада 2021 року (протокол № 280) та наказу АТ «НСТУ» від 19 листопада 2021 року № 856 «Про запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19 в АТ «НСТУ».
09 грудня 2021 року ОСОБА_1 ознайомлена із вказаним наказом.
Наказом філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» 
від 03 березня 2022 № 23/1 зупинено дію наказу по філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» від 09 грудня 2021 року № 165/к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » із 01 березня 2022 до завершення воєнного стану в Україні.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).
Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).
Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).
Частиною першою cтатті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). 
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 обіймала посаду фахівця відділу виробництва тематичного та національного контенту філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція». 
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік, у первинній редакції до якого ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4, 5, 6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.
АТ «НСТУ» є одним з об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері телекомунікацій та зв`язку та включено до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. 
З огляду на вищевикладене, на підставі наказу  АТ «НСТУ» від 19 листопада 2021 року № 856 на підприємстві з 09 грудня 2021 року на період дії карантину запроваджено для працівників обов`язкове щеплення проти СОVID-19 (крім випадків наявності медичних протипоказань) та наказано в термін до
08 грудня 2021 року працівникам АТ «НСТУ» надати один з таких документів: документ, який підтверджує, що працівником АТ «НСТУ» отримано повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від СОVID-19, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19. 
Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 26 листопада 2021 року.
У зв`язку із ненаданням позивачем документів, зазначених в наказі 
АТ «НСТУ» від 19 листопада 2021 року № 856 (відомості про вакцинацію, сертифікат про вакцинацію або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації), 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що призвели до відсторонення.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції врахував, що починаючи з моменту повідомлення позивача про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19, до моменту відсторонення від роботи, у ОСОБА_1 було достатньо часу для проходження такого щеплення і остання ухилилася від нього.
Оскільки відсторонення ОСОБА_1 від роботи ґрунтується на вимогах закону, здійснено у спосіб, передбачений законом, та за існування правових та фактичних підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним, скасування наказу від 09 грудня 
2021 року № 165/к філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та стягнення з відповідача заробітної плати впродовж строку відсторонення позивача від роботи. 
Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, відповідно до якого відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Так, у згадуваній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.
За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо».
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.
Наказ про відсторонення позивача виданий на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236. Позивач був попереджений про відсторонення.
Недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я, особливо в умовах пандемії можуть свідчити про невиконання державою позитивних зобов`язань із гарантування право кожної людини на життя.
Аналізуючи зазначені вимоги законодавства, фактичні обставини, пов`язані із пандемією та враховуючи, що ОСОБА_1 , як фахівець відділу виробництва тематичного та національного контенту у філії АТ «НСТУ» «Кропивницька регіональна дирекція», з достатньою вірогідністю мала службову необхідність у контактуванні як з працівниками цієї компанії, так і з іншими особами, залученими до створення відповідного контенту, а отже існував ризик інфікування позивача та інших осіб коронавірусом COVID-19 та/або створення умов для його поширення на підприємстві, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері телекомунікацій та зв`язку, відповідачем правомірно прийнято рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи. Відомості про реальну можливість належного виконання трудової функції позивачем у випадку організації дистанційної/надомної роботи в матеріалах справи відсутні.
Оскільки за позивачем на період відсторонення зберігалося робоче місце, трудовий договір не припинений, відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, нарахування заробітної плати відновлено після допуску до роботи (виконання робіт), Верховний Суд не встановив порушення права позивача на працю, передбаченого статтею 43 Конституції України.
Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов загалом правильних висновків про те, що інтереси однієї особи в даному випадку не можуть превалювати над інтересами держави і суспільства в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян, а також забезпечення діяльності підприємства, що має стратегічне значення для держави.
Враховуючи, що відповідач правомірно тимчасово відсторонив позивача від роботи, відсутні підстави для виплати роботодавцем заробітної плати впродовж строку відсторонення ОСОБА_1 . 
Зі змісту оскаржуваної постанови Кропивницького апеляційного суду 
від 16 серпня 2022 року не вбачається вказівки на участь позивача в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги в цій частині. 
З урахуванням обставин, встановлених у розглядуваній справі, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18, на яку посилався заявник в касаційній скарзі.
Інші доводи касаційної скарги переважно зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду та тлумачення положень законодавства на власний розсуд. Ці доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 
411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович