Ухвала 
25 квітня 2023 року
місто Київ
справа № 493/1695/20
провадження № 61-5918ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб», державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича про визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна та довідки, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, просив визнати недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна та довідки, виданої Комунальним підприємством «Техінвентаризатор» Балтської районної ради Одеської області, скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортова І. О., скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб» (далі - ТОВ «Балтський хлібороб») на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами та припинити право власності.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, у позові відмовлено.
Додатковим рішенням Балтського районного суду Одеської області від 17 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Балтський хлібороб» судові витрати у розмірі 27 000,00 грн.
Стислий виклад позиції заявника
У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
При визначенні справ із подібними правовідносинами підлягають врахуванню предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Особа, яка подала касаційну скаргу, має враховувати, що у разі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі необхідно зазначити, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі має бути зазначено певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з наведенням обґрунтувань таких доводів.
Виконання зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідних пунктів згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до наведених вище правових норм.
Оцінка визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі
Визначаючи підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, заявник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте у касаційній скарзі не наведено передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. 
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, без зазначення наявності підстав, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Додаткове рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 грудня 2023 року та за наслідками його перегляду постанова Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року заявником не оскаржується.
Водночас, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 лютого 2022 року у справі № 918/450/20, від 15 червня 2022 року у справі № 905/671/19, від 23 червня 2022 року у справі № 904/6341/20, заявник вважає, що скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій за наслідками розгляду спору по суті матиме наслідком скасування додаткового рішення та постанови суду апеляційної інстанції щодо його перегляду, оскільки такі рішення є похідними.
Верховний Суд визнає помилковим тлумачення заявника норм процесуального права та наведених ним висновків, оскільки додаткове рішення хоча і є невід`ємною частиною судового рішення. ухваленого за наслідками розгляду справи по суті, проте таке судове рішення залежно, зокрема від часу його ухвалення може бути окремим предметом перегляду в апеляційному та/або касаційному порядку, що передбачено частиною п`ятою статті 270 ЦПК України.
Серед іншого, відповідно до наведених заявником висновків Верховного Суду предметом перегляду в касаційній інстанції у цих справах були саме додаткові рішення як окремим предметом перегляду так і разом із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ухваленими за наслідками розгляду справи по суті.
Ураховуючи, що касаційна скарга не містить процесуальної вимоги про перегляд додаткового рішення Балтського районного суду Одеської області від 17 грудня 2023 року та за наслідками його перегляду постанови Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, Верховний Суд не враховує наведені ОСОБА_1 висновки суду касаційної інстанції, які у контексті викладу касаційної скарги стосуються процедурних питань перегляду додаткового судового рішення.
Посилання на неправильну оцінку досліджених судом доказів зводяться до їх переоцінки, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.
Висновок
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав, передбачених процесуальним законом для оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконав вимоги процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню.
Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб», державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича про визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна та довідки, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            В. В. Яремко