РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/12883/22
Провадження № 22-ц/4815/290/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючий суддя: Боймиструк С.В., 
судді: Майданік В.В., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ВУСО», Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «СК ВУСО», АТ «СК «Країна», в якому просять стягнути: на їх користь з ОСОБА_1 майнову шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 45 110 грн. 96 коп.; на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. 00 коп.; на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп.
Свої позовні вимоги мотивують тим, що 08 липня 2022 року в м. Рівне на перехресті вулиць Соборна-Чорновола трапилася дорожньо-транспортна пригода внаслідок зіткнення транспортного засобу «Renault Megane», яким керував водій ОСОБА_1 , з транспортним засобом «Audi A3», під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 205996.
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/10256/22 від 29 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 45 110 (сорок п`ять тисяч сто десять) гривень 96 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що обов`язок відшкодування шкоди перейшов до ПАТ “Страхова компанія ВУСО”. Позивачі отримали лише частину грошового відшкодування та фактично погодились з таким розміром виплати, оскільки не оскаржували дій страхової компанії. Крім того, зауважує про відсутність доказів перевищення ліміту страхового відшкодування. 
Також стверджує, суд першої інстанції, помилково дійшов висновку, що законом передбачено перехід до страховика права страхувальника у разі виплати їм страхового відшкодування вимагати відшкодування понесених витрат від особи, винної у заподіянні шкоди та не передбачає альтернативи пред`явлення таких вимог до страховика завдавача шкоди.
В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування i сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, саме з Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія ВУСО” як страховика підлягала б стягненню сума виплаченого позивачам страхового відшкодування.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 70 110,96 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також те, що справа не віднесена законодавцем до категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання не підлягає до задоволення, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1992 року.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 слідує, що власником автомобіля марки «Audi» А3, номерний знак НОМЕР_2 , з 02 липня 2022 року є ОСОБА_3 .
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 205996 та постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2022 року в справі №569/10256/22, яка набрала законної сили 09 серпня 2022 року, 08 липня 2022 року в м. Рівне на перехресті вулиць Соборна-Чорновола, а саме біля будинку номер 19, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_3 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив рух на заборонений жовтий сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Audi A3», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_2 здійснював рух на зелену секцію світлофора, яка дозволяє рух.
Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2022 року в справі №569/10256/22, яка набрала законної сили 09 серпня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, встановлений постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2022 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль «Audi A3», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , зазнав механічних пошкоджень, вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , водія транспортного засобу «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_4 , застрахована АТ «СК «Країна», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/6589012.
За умовами поліса обов`язкового страхування АР/6589012 встановлено ліміт за шкоду завдану майну 130 000 грн. та франшизу 2 600 грн.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi A3», номерний знак НОМЕР_2 , застрахована ПрАТ «СК «ВУСО», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209867661.
Між страховиками АТ «СК «Країна» та ПрАТ «СК «ВУСО» наявна угода, згідно з якою страхову виплату здійснила страхова компанія ПрАТ «СК «ВУСО», яка є страховиком позивача з подальшими взаєморозрахунками. Вказана обставинами сторонами не заперечується.

Як слідує з акта огляду колісного транспортного засобу від 12 липня 2022 року, проведеного представником страхової компанії ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_2 , транспортний засіб Audi A3», номерний знак НОМЕР_2 , отримав наступні пошкодження: передній бампер з площею деформації 100%; переднє праве крило з площею деформації 100%; капот з площею деформації 100%; фара передня права (розбита); підкрилок передній правий; накладка переднього бампера нижня структура; направляюча переднього бампера правого; кріплення переднього правого крила; тримач радіатора; бачок склоомивача; важіль переднього правого колеса; стойка переднього правого колеса (амортизатор); кульова опора переднього правого важеля; згин переднього правого верхнього лонжерона; підсилювач переднього бампера; згин кріплення підсилювача бампера на передньому правому лонжероні.
З відповіді ПрАТ ВУСО за вих. №1999/2245119 від 29 липня 2022 року на заяву ОСОБА_3 слідує, що розрахунок суми страхового відшкодування проводився на підставі Ремонтної калькуляції №2245119 від 19 липня 2022 року, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала 70 807 грн. 73 коп. Також, був розрахований коефіцієнт фізичного зносу на запчастини у розмірі 0,7. Сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті за вирахуванням вартості фізичного зносу, ПДВ і франшизи становить 23 096 грн. 77 коп. У відповіді зокрема зазначено: вартість робіт та матеріалів - 13 705,45 грн.; вартість запасних частин – 57 102,28 грн.; вартість фізичного зносу – 39 971 грн. 60 коп.; ПДВ - 5 139 грн. 36 коп.; франшиза – 2 600 грн. 00 коп.
Згідно накладної № 1608 від 16 серпня 2022 року, виданої ПП ОСОБА_6 , загальна вартість відпущених ОСОБА_3 запасних частин становить 60 550 грн. 00 коп.
Предметом розгляду даної справи, зокрема, є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення належного йому автомобіля.
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 вказано, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.
З наведеного вбачається, що обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу і за обставин даної справи у страховика відповідача (за договором між страховими компаніями у страховика позивача) не виникло обов`язку щодо повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.
Різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, зокрема, врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Схожі висновки, містить ряд постанов Верховного Суду, зокрема, постанова ВС від 15 жовтня 2020 року (справа №755/7666/19, провадження №61-10010св20), а також постанова ВС від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20, де було відкрито касаційне провадження з метою формування єдиної правозастосовчої практики у спірних правовідносинах.
Оскільки ПАТ “СК ВУСО” виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).
З огляду на вказане безпідставними є посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, як на підставу для відмови у задоволенні позову.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Таким чином виплата ПАТ “СК ВУСО” у розмірі меншому ніж фактично завдана шкода не зобов`язує позивача оскаржувати її розмір, якщо ж на думку винуватця ДТП страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу його відповідальності такі дії страховика можуть бути оспорені самим відповідачем.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Місцевий суд правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
За таких обставин суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367,375,381-384,389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                        С.В. Боймиструк

Судді:                                                                В.В. Майданік

С.С. Шимків