ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2023 р.           Справа№ 910/12568/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Гончарова С.А. 
          Шаптали  Є.Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 

матеріали апеляційної скарги           Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»
на рішення           Господарського суду міста Києва від 23.01.2023
у справі           № 910/12568/22 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом           Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» 
до                    Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»
про                     стягнення 19  834,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 19  834,18 грн., яке становить частину з виплаченого позивачем, як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_1 договором PKS.A № 2200016 від 24.01.2022, страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Porsche Macan», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «Fiat 500L», державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним транспортним засобом застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/204665342.
При розрахунку заявленої до стягнення суми позивач виходить з того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Macan», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу визначена, виконаним на замовлення позивача Фізичною особою-підприємцем Видутою Денисом Юрійовичем (свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 146 від 13.06.2017), Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 43D/11/87 від 22.10.2018 та становить 76  349,10 грн., проте, так як розмір вже виплаченого відповідачем страхового відшкодування становить  56  514,92 грн., відповідач має сплатити позивачу 19  834,18 грн. (76  349,10-56  514,92).
Крім того позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 6  000,00 грн.
В суді першої інстанції відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/12568/22 позов задоволений, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено страхове відшкодування в сумі  19  834,18 грн., судовий збір в сумі 2  481,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4  000,00 грн., у відшкодуванні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування за завдану шкоду у заявленій до стягнення сумі.
Суд першої інстанції виходив з того, що :
- виходячи із доказів, які наявні в матеріалах справи, за наслідками спірної ДТП та з огляду  на виплату постраждалій особі страхового відшкодування  в загальному розмірі 107  194,54 грн. до позивача перейшло право вимоги до винної особи/страховика його відповідальності (відповідача) за полісом № ЕР204665342, що виплати вказаної суми;
-  у відповідності до вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи  відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством;
- з  наданого позивачем звіту № 43-D /11/87 від 22.10.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля становить 0,5129, а вартість відновлювального ремонту останнього складає 76  349,10 грн.;
- з огляду на вказані обставини та враховуючи те, що відповідачем позивачу вже було виплачено 56  514,92 грн., невиплаченою відповідачем сумою страхового відшкодування, яка підлягає виплаті Позивачу залишається 19  834,18 грн., а тому заявлені позивачем вимоги є правомірними.
Частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції: 
-  дослідивши наданий позивачем детальний опис, дійшов висновку про те, що:
1) адвокатом включено до даного переліку тотожні дії, як наприклад: «з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує замовник, та якими доказами вони підтверджуються», «з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження» та «збір необхідних доказів на підтвердження позовних вимог», оскільки останні дії фактично зводяться до збору адвокатом доказів, які надані йому позивачем та складають матеріали страхової справи. Крім того, адвокатом не конкретизовано, які саме «інші фактичні дані та докази їх підтвердження» ним було з`ясовано.
2)  адвокатом двічі зазначено про аналіз судової практики, а саме: «визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду» та «аналіз судової практики»;
3) видокремлення професійним адвокатом Синюком С.Л. - керуючим Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» окремо таких дій як визначення підсудності розгляду позовної заяви, визначення складу учасників судового процесу, розрахунок ціни позову, що відповідно входять до дій щодо написання та підготовки позовної заяви,  зроблено адвокатом для загального об`єму та не свідчить про складність та винятковість справи;
- врахувавши відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем витрат та наявність у суду сумнівів щодо співмірності та розумності розміру таких витрат;
- дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу позивача є непропорційними до предмету спору з огляду на нескладність та однотипність справи, обмеженість необхідності збору доказів (з огляду на їх надання позивачем), у зв`язку з чим на відповідача доцільно покласти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в межах суми 4  000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/12568/22 та ухвалити нове, відповідно до якого відмовити у задоволенні позовних вимог.
Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку на оскарження вищевказаного рішення.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що вирішуючи спір судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, наслідком чого є те, що судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не узгоджуються з обставинами справи.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- якщо для відновлення пошкодженого під час ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу;
- після отримання відповідачем заяви позивача на витрату станового відшкодування відповідачем було встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Porsche Macan», державний номер НОМЕР_1 складає 53 %;
- з огляду на те, що  позивачем при визначені розміру належного до виплати за наслідками спірної ДТП   ОСОБА_1 страхового відшкодування було прийнято рахунок-фактуру № АС-000000564 від 14.02.2022, при визначені суми, які підлягає виплаті позивачу, відповідачем було прийнято дані вказаного рахунку та визначено, що сума, яка підлягає виплаті становить 56  514,92 грн. Вказана сума складається з вартості робіт та матеріалів (11  572,61 грн.) та вартості деталей без ПДВ з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Porsche Macan», державний номер НОМЕР_1 (95  621,93 грн. *(1-0,53));
- якщо виходити з того, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Porsche Macan», державний номер НОМЕР_1 становить не 53%, а 51,29%, то максимальна сума для стягнення в цьому випадку складає 1  635,13 грн., так як вартість страхового відшкодування, яку відповідач  має сплатити за наслідками спірної ДТП становить 58  150,05 грн.  (11  572,61+95  621,93 грн. *(1-0,5129), а було ним сплачено 56  514,92 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023, справу № 910/12568/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/12568/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/12568/22.
08.03.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 по справі № 910/12568/22, апелянту поновлено вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/12568/22, зупинено  дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/12568/22 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
17.04.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що:
- виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» набув права вимоги до відповідача у межах фактичних витрат;
- Законами України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та «Про страхування» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки  в розмірі  суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім  оціночним документом, що визначає можливу, а не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу;
-  не дивлячись на те, що у позивача не було обов`язку  звертатися до оцінювача за визначенням збитку, позивач, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності за визначенням вартості матеріального збитку і відповідно до Звіту №43-0/11/87 від 22.10.2022 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 76  349,10 грн. До того ж вказаний висновок складений особою, яка має відповідну вищу технічну освіту, відповідну компетенцію і необхідний досвід і вказаний висновок є належним та обґрунтованим доказом;
- відповідач, посилаючись на розрахунок збитку з розрахунком коефіцієнту фізичного зносу, не долучаючи такого розрахунку, який в будь-якому випадку не є належним та допустимим доказом, оскільки знос може бути визначений лише за результатами складеного автотоварознавчого дослідження, яке проводяться у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України) Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/512092;
- відповідач взагалі не наводить доказів, яким чином визначався і хто саме визначав коефіцієнт фізичного зносу, як і не ставить питання про призначення судової експертизи, до того ж чомусь залишає поза увагою той факт, що рахунок СТО ще не є кінцевим доказом завершення проведення відновлювального ремонту,
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
09.05.2023 до суду від позивача надійшов фактичний розрахунок судових витрат позивача, в якому позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу за представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції, підготовку відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 3  000,00 грн. 

Станом на 11.05.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від  12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає  зміні, з наступних підстав.

24.01.2022 позивач (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник та вигодонабувач) уклали договір PKS.A № 2200016  (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Porsche Macan», державний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль).
Згідно з п. 1.15 Договору строк дії Договору з 27.01.2022 по 16.01.2023.
10.02.2022 о 12 годині 25 хвилин на вул. Наддніпрянське шосе (ЛЕП №92) в бік мосту Патона в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням   ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat 500L», державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_2 .
У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.
Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2022 у справі № 757/10106/22-п.
Згідно зі складеними позивачем Страховим актом № 159079 від 26.04.2022, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування № 159079 від 25.04.2022, за наслідками спірної ДТП в якості страхового відшкодування визначено суму  107  194,45 грн..
При цьому розмір страхового відшкодування, який призначено до виплати становить 70  819,54 грн., так як сторонами було проведено залік в рахунок несплаченої частини страхового платежу в сумі 36  375,00 грн. 
Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає  виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі  № АС-00000564 від 14.02.2022 Фізичної особи-підприємця Міщенко І.О. на суму 126  743,93 грн., з якого, в свою чергу, слідує, що вартість відновлювального ремонту  розрахована за допомогою  програмного  продукту Audatex, який засіданням Автотоварознавчої секції методичної і науково-косультативної ради Міністерства юстиції України «Про програмне забезпечення автотоварознавчих досліджень» (протокол № 15 від 10.10.-12.10.2001), серед інших, рекомендовано для використання в автотоварознавчих дослідженнях і складання кошторисів відновлювального ремонту та заподіяння матеріальної шкоди та доданої до нього ремонтної калькуляції.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП)  здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
У поданому позивачу повідомленні  про подію, що має ознаки страхового випадку від 11.02.2022  страхувальник не зазначає як саме має бути виплачено страхове відшкодування, проте у Страховому акті № 159079 від 26.04.2022 зазначено про те, що, з  загальної суми страхового відшкодування (107  194,45 грн.) 70  819,54 грн. має бути виплачено страхувальнику, а решту в сумі 36  375,00 грн. - зараховано позивачем в рахунок несплаченої частини страхового платежу.
Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 5309 від 29.04.2022  страхове відшкодування в сумі 70  819,54 грн.  перераховано позивачем ОСОБА_1 ..
З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює  підвищену небезпеку.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).
Стаття 1 Закону  встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно володіла Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, її володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.
За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперчується, що станом на 10.02.2022 (дата спірної ДТП - примітка суду) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 204665342 від 26.06.2021(далі Поліс).
Зазначений факт відповідачем не заперечується.
Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.
Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_2 Автомобілем 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Щодо розміру страхового відшкодування, яке відповідач мав виплатити позивачу, колегія суддів зазначає таке.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.
Таким чином, відповідач як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи. 
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити позивачу на помилковості його тверджень про те, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору позивач в силу приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» набув права вимоги до відповідача саме у межах фактичних витрат та як:
- укладений позивачем із своїм страхувальником Договір за своєю правовою природою є договором добровільного страхування наземного транспорту, тобто правовідносини між вказаними особами регулюються Законом України «Про страхування» та, відповідно, не регулюються Законом;
- водночас укладений відповідачем із своїм страхувальником Поліс за своєю правовою природою є  договором  обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, правовідносини сторін якого не є тотожними правовідносинам сторін за договором добровільного страхування наземного транспорту;
- пунктом 2.1 ст. 2 Закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується з ч. 2 ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства;
- отже, у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, норми Закону є спеціальними, а Закон, відповідно, є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах;
- як встановлено вище Законом передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством;
- таким чином, відповідач як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону  має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з  урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством  (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи;
- водночас відповідно до  ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням);
- отже, враховуючи приписи Закону та положення ст. 1194 ЦК України, різницю між реальними збитками, на стягнення яких має право страховик згідно з Законом України «Про страхування», і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом, має відшкодувати особа, яка завдала збитків.
З матеріалів справи слідує, що франшиза за Полісом становить 0,00 грн.
Колегія суддів зазначає про те, що з наданих позивачем документів слідує, що:
- вартість відновлювального ремонту  у рахунку-фактурі  № АС-00000564 від 14.02.2022 визначена з урахуванням зношення запасних частин, без урахування коефіцієнту фізичного зносу та з урахуванням суми ПДВ, нарахованої на вартість  нових запасних частин;
- позивачем при визначені суми страхового відшкодування, яка підлягає виплаті страхувальнику, прийнято, що вартість замінених деталей без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 95  621,93 грн., вартість виконаних робіт - 5  125,80 грн., а вартість  матеріалів - 6  446,81 грн. ;
- тобто позивачем при визначені розміру страхового відшкодування суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті страхувальнику, розраховано без врахування коефіцієнту фізичного зносу, проте зменшено на суму ПДВ нарахованого на вартість замінених деталей.
Так, відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика) значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.
Водночас положення п. 7.39 Методики встановлюють, що винятками стосовно використання вимог п. 7.38 Методики є:
а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);
б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));
в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;
г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;
ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що до спірної ДТП Автомобіль відновлювавася ремонтом, що свідчить про те, що відповідач має обов`язок виплатити позивачу вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
До звернення до суду з цим позовом позивач звернувся  до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування вих..№ 04-635 від 10.05.2022, в якій просив виплатити позивачу за наслідками спірної ДТП страхове відшкодування в сумі 107  194,54 грн. (тобто загальну суму страхового відшкодування, яка була ним виплачена страхувальнику - примітка суду).
Відповідач розглянув вказану заяву, прийняв  рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 56  514,92 грн. та виплатив його позивачу.
При цьому, з листа відповідача вих.№ 1272/24-001 від 31.05.2022 слідує, що:
- суму страхового відшкодування ним визначено виходячи з даних  наданого позивачем рахунку-фактурі  № АС-00000564 від 14.02.2022 та відповідної ремонтної калькуляції;
- відповідач виходив з того, що коефіцієнт фізичного зносу Автомобіля становить 53%;
- відповідач скоригував вартість деталей (95  621,93 грн.) на коефіцієнт фізичного зносу (53%) та визначив вартість деталей з коефіцієнтом фізичного зносу в сумі 44  942,31 грн. (95  621,93/100*47);
- при цьому загальна сума страхового відшкодування ним визначена як сума вартості робіт, матеріалів та  деталей з коефіцієнтом фізичного зносу (5  125,80+ 6  446,81+44  942,31).
Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу  визначена, виконаним на замовлення позивача Фізичною особою-підприємцем Видутою Денисом Юрійовичем (свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 146 від 13.06.2017), Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 43D/11/87 від 22.10.2018 (далі Звіт) та становить 76  349,10 грн., проте  так як розмір вже виплаченого відповідачем страхового відшкодування становить  56  514,92 грн., відповідач має сплатити позивачу 19  834,18 грн. (76  349,10-56  514,92).
Зі Звіту слідує, що оцінювач дійшов висновку про те, що коефіцієнт фізичного зносу  Автомобіля становить 51,29 %, а визначаючи вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу  оцінювач визначав її з врахуванням ПДВ за запасні частини та матеріали.
З вказаного приводу колегія суддів зазначає про таке.
За змістом положень ст. 36.2 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. 
У листі Верховного суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено, що нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.
В листі Державної податкової інспекції України від  21.08.2009 № 10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 826/7454/17:
- якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах;
- водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість;
- відтак, страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суд у справах № 565/1210/19 від 22.12.2020 та № 911/286/20 від 21.12.2020.
Враховуючи, що позивачем страхове відшкодування фактично було сплачено на рахунок страхувальника, який не є платником ПДВ, страхове відшкодування, яке відповідач має обов`язок сплатити позивачу за наслідками  спірної ДТП підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість, нарахованого на вартість матеріалів та складових, що підлягають заміні під час ремонту.
При цьому колегія суддів зауважує позивачу на тому, що і він при виплаті страхового відшкодування страхувальнику зменшив його на суму податку на додану вартість, проте звертаючись до суду з цим позовом фактично вимагає стягнути з відповідача суму ПДВ, яка позивачем виплачена не була.
З наданого позивачем Звіту слідує, що вартість робіт становить 4  758,00 грн., вартість матеріалів - 6  970,65 грн., а вартість складових, що підлягають заміні - 132  663,62 грн.
Отже вартість відновлювального ремонту Автомобіля без урахування суми ПДВ нарахованого на вартість матеріалів та складових становить 121  119,89 грн. (4  758,00+5  808,88+110  533,02), а вартість відновлювального ремонту Автомобіля без урахування суми ПДВ нарахованого на вартість матеріалів та складових та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначеного Звітом нарахованого на вартість складових -  61  447,87 грн. (4  758,00+2  839,50 (5  808,88(1-0,5129))+53  850,37 (110  553,02(1-0,5129)).
При цьому колегія суддів при визначені як розміру  коефіцієнту фізичного зносу  Автомобіля, так і вартості необхідних для його відновлення робіт, матеріалів та запасних частин приймає дані Звіту, так як він виконаний суб`єктом оціночної діяльності, а матеріали справи не мітять доказів на спростування даних такого звіту. 
Отже, за наслідками спірної ДТП відповідач мав сплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 61  447,87 грн..
Оскільки  кошти в сумі  56  514,92  грн. відповідачем позивачу були сплачені, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 4  932,95 грн. (61  447,87 - 56  514,92), а рішення суду першої інстанції в цій частині, відповідно, зміні.
Щодо судових витрат по справі, які складаються з витрат позивача по сплаті судового забору за подачу позову в сумі 2  481,00 грн., витрат позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 6  000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в сумі 3  000,00 грн., а також витрат відповідача по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою в сумі 3  721,50 грн., колегія суддів зазначає про таке.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються  у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).
Водночас частина 9 ст. 129 ГПК України встановлює, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
При розподілі судових витрат колегія суддів враховує наступне.
Позивач, звертаючись до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування вих..№ 04-635 від 10.05.2022, просив сплатити на його користь суму більшу, ніж ту на яку він має право (без врахування коефіцієнту фізичного зносу Автомобіля).
Прийняте відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача на виплату страхового відшкодування вих..№ 04-635 від 10.05.2022  рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 56  514,92 грн. цілком відповідало наданим йому  позивачем документам.
Позивач, отримавши від відповідача страхове відшкодування та не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням, замовив у суб`єкта оціночної діяльності відповідне дослідження та з огляду на його результат звернуся до суду з цим позовом не звернувшись при цьому до відповідача з відповідною заявою про доплату йому страхового відшкодування виходячи з даних Звіту.
Замовляючи у суб`єкта оціночної діяльності відповідне дослідження позивач також виходив з того, що відповідач має сплатити йому суму більшу, ніж ту на яку він має право (з врахуванням суми ПДВ яку, в свою чергу, він страхувальнику не виплатив).
При цьому слід врахувати те, що позивач як особа, яка здійснює страхову діяльність, безумовно обізнана з положеннями законодавства, які регулюють страхову діяльність, та, відповідно, має усвідомлювати право на стягнення яких сум саме з страховика цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, має позивач, проте незважаючи на вказане позивач у спірних правовідносинах двічі вимагав відповідача сплатити суми більші, ніж ті на які позивач має право.
В свою чергу і відповідач, отримавши від позивача позову заяву у цій справі та, відповідно, нові докази на підтвердження розміру збитків, які він має обов`язок  виплатити за наслідками спірної ДТП, не вчинив дії щодо виплати таких збитків.
При цьому і відповідач, як особа, яка здійснює страхову діяльність та безумовно обізнана з положеннями законодавства, які регулюють страхову діяльність, має усвідомлювати право на стягнення яких саме сум з нього, як страховика цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, має позивач.
Вказане свідчить про те, що спір у цій справі виник внаслідок неправильних дій як позивача, так і відповідача, з огляду на що колегія суддів, користуючись наданим їй ч. 9 ст. 129 ГПК України правом, покладає судові витрати позивача (витрат по сплаті судового забору за подачу позову в сумі 2  481,00 грн., витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 6  000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в сумі 3  000,00 грн.) на позивача, а витрати відповідача (витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою в сумі 3  721,50 грн.) на відповідача.
За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі №910/12568/22 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування в сумі 4  932,95 грн..
Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі,  апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» задовольняється частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі №910/12568/22 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі №910/12568/22 змінити.
3. Викласти резолютивну частину рішення  Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі №910/12568/22 в такій редакції:
                    « 1. Позов  задовольнити частково.
                      2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 9, ідентифікаційний код 20113829) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ідентифікаційний код 24745673) страхове відшкодування в сумі 4  932 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять дві) грн. 95 коп.
                      3. В решті позовних вимог відмовити.
                      4. Судові витрати позивача зі сплати судового збору та витрати на оплату правничої допомоги покласти на позивача.
                      4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі №910/12568/22 в частині, яка не була змінена цією постановою.
5. Судові відповідача зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача.
6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12568/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                С.А. Гончаров

                                                                                Є.Ю. Шаптала