ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року                            м. Дніпро                         Справа №  908/1828/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва   І.М. ( доповідач ),
суддів:                       Орєшкіної Е.В., Антоніка С.Г.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:
від позивача:      Гедіков С.Л., посвідчення №312  від 20.04.2000 р.,  адвокат;
від відповідача: Михайлишина О.В., посвідчення №1991  від 18.01.2018 р.,  адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ"
на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2023 р. 
(суддя Зінченко НГ., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 20.02.2023 р.) 
по справі
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЕМПТАХОКОМБІНАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ" 
( Запорізька область, Токмацький район, с. Запоріжжя )
до відповідача 
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" 
( м. Запоріжжя )
про стягнення 1 636 110,15 грн.
                                                  ВСТАНОВИВ:
1.            Короткий зміст позовних  вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЛЕМПТАХОКОМБІНАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ", про стягнення                      1 545 306,88 грн. переплати вартості за природний газ, 76 704,99 грн. інфляційних втрат та 14 098,28 грн. 3 % річних, а всього 1 636 110,15 грн. грошових коштів.
Позовні вимоги мотивовані посиланням на  приписи ст., ст. 15, 16, 525, 526, 530, 611, 625, 629 ЦК України, ст., ст. 20, 147, 193, 265 ГК України, положеннях Закону України "Про ринок природного газу". Позивач зазначає, що між сторонами був укладений договір про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р.. На виконання умов договору у другому півріччі 2021 року Позивачем здійснена на користь Відповідача попередня оплата за відповідні обсяги природного газу, яка в подальшому враховувалася при розрахунках за фактичний обсяг споживання природного газу за звітний період (місяць). Керуючи правом, передбаченим умовами договору та ст. 14 Закону України "Про ринок природного газу" листом вих. № 26/01 від 14.01.2022 Позивач повідомив Відповідача про зміну постачальника природного газу споживачам, що не є побутовими. Станом на 21.01.2022 позивач перейшов до іншого постачальника природного газу, при цьому залишилася невикористаною сума попередньої оплати, що сплачена на користь Відповідача, в розмірі 1    545    306,88 грн..
У зв`язку із порушенням зобов`язань щодо повернення попередньої оплати Позивачем Відповідачу нараховані втрати від інфляції в розмірі 76  704,99 грн. за період з червня по серпень 2022 року та 3 % річних в розмірі 14    098,28 грн. за період з 28.05.2022 р. по  15.09.2022 р..
Заперечуючи проти заявлених вимог, Відповідач зазначив, що Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачені певні обмеження і заборони здійснення економічної діяльності. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 13 цього Закону здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. Ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, відповідач вважає, що договір про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. є нікчемним і не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З урахуванням викладеного, відповідач стверджує, що вимога щодо повернення переплати є безпідставною до де окупації території, яка є місцезнаходженням Позивача. Також Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що Позивач, маючи намір на повернення переплати в розмірі 1    545    396,88 грн. по договору № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р., зобов`язаний був врегулювати взаємовідносини з Відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства України.

2.          Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у  справі.
Рішенням  Господарського суду Запорізької області від 07.02.2023 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ", на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЕМПТАХОКОМБІНАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ" 1 545 306 грн. 88 коп. переплати вартості природного газу, 14 098 грн. 28 коп. 3 % річних, 76 704 грн. 99 коп. інфляційних втрат та 24 541 грн. 65 коп. судового збору. 

3.            Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ", в якій просить суд скасувати рішення  Господарського суду Запорізької області від 07.02.2023 р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні  позову відмовити у повному обсязі. 

4.        Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі 1 636 110,15 грн. кваліфікує посилання Відповідача на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» як помилкове, оскільки норми цього Закону розповсюджуються на тимчасово окуповані території України, які були окуповані починаючи з 19.02.2014 р. та до 24.02.2022 р.. 
Водночас, на думку Скаржника, правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. Оскільки місцезнаходженням ТОВ «ППК «Запорізький» є тимчасово окупована територія, то Договір № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів є нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Так, з приводу недійсності правочину встановленого законом Велика Палата Верховного Суду 04.06.2019 р. у справі № 916/3156/17 зазначила, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемний правочин є в силу закону.
Скаржник вважає вимоги Позивача, щодо повернення переплати по Договору № 11410ZH.AJAFP016 від 01.01.2016 р. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, безпідставними до деокупації визначеної території.
Скаржник наголошує на тому, що питання, пов`язані з поверненням передоплати, регламентуються нормами ЦК України та ГК України. За загальними правилами зміна й розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором ( ч 1 ст. 188 ГК України ). При цьому в законодавстві передбачено декілька варіантів для повернення передоплати. Так, Позивач, маючи намір щодо повернення предоплати в розмірі 1 545 396 грн. 88 коп. по Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. ( з наступними змінами ), зобов`язаний був врегулювати взаємовідносини з Відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства України.
Скаржник зазначає, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України ( постанова Верховного Суду України № 910/1913/14 від 25.02.2015 р.).
Відповідь на відзив містить доводи аналогічні апеляційній скарзі.

5.            Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЕМПТАХОКОМБІНАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ" до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить суд залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2023 р. у справі № 908/1828/22 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпротрансавто" без задоволення.
В обгрунтування своїх заперечень, Товариство вказує на те, що обгрунтування Відповідача викладене у скарзі в частині нікчемності правочину, а саме договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 р. не грунтуються на положеннях діючого законодавства та по суті є незаконними.  Так, Законом № 1207 чітко передбачено, що положення щодо нікчемності відповідних правочинів не розповсюджуються на суб`єктів господарювання які розташовані на тимчасово окупованій території, передбаченої пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону, тобто, території яка була окупована в умовах воєнного стану, а саме після 24.02.2022 р.. У свою чергу, абзацом 2 ч. 1 ст. 13 Закону № 1207 визначено, що в умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті ( статті 13 ) можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 ч. 1 ст. 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 ч. 1 ст. 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. Як зазначається Відповідачем та це не заперечується Позивачем, в Україні з 24.02.2022 р. введений та наразі діє воєнний стан, однак, Позивачем наголошується, що в умовах воєнного стану, Кабінетом Міністрів України не приймалося відповідного рішення про поширення положень ст. 13 Закону № 1207 на тимчасово окуповані території передбачені пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207, тобто ті, що фактично були окуповані після 24.02.2022 р., а тому, твердження Відповідача щодо нікчемності договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 р. за № 11410ZHAJAFP016, не ґрунтуються на жодних положеннях діючого законодавства та не можуть бути враховані апеляційним судом під час розгляду справи.
Також, Товариство посилається на те, що у розумінні положень наказу № 75 території Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області є тими територіями, на які поширюються зобов`язання держави щодо підтримки постраждалого населення, а не правила, встановлені ст. 13 Закону № 1207. Крім того, посилаючись в апеляційній скарзі на зазначений наказ № 75, Відповідач фактично посилається на неіснуючий нормативно - правовий акт. Так, згідно із пунктом 2 наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р., який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 р. за № 1668/39004, визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 р. № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних ( бойових ) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022 р. ».
Крім того, у відзиві Товариство звертає увагу суду на те, що: тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( п. 1 ст. 1 Закону № 1207); грошові кошти перераховані Відповідачу, фактично є власністю Позивача і останній має законне право на їх повернення і користування; Позивач здійснює отримання і переказ грошових коштів згідно із діючим законодавством за місцем знаходження операціоністів в системі клієнт - Банк, яка діє у м. Запоріжжі ( неокупована територія); грошові кошти потрібні Позивачу для погашення існуючої заборгованості за раніш отримані товари/ послуги перед третіми особами (контрагентами Позивача).
Товариство зазначає, що предметом спору який розглядається в суді по даній справі - є питання щодо повернення грошових коштів - суми переплати, що жодним чином не пов`язано з обов`язковим внесенням змін до умов Договору та взагалі з питанням обов`язкового двостороннього оформлення відповідних відносин між Постачальником та Покупцем. Ані умови договору, ані положення діючого законодавства не ставлять в залежність необхідність повернення Споживачу суми переплаченої за природний газ з фактом укладання будь яких угод між сторонами ( про розірвання договору, про внесення змін до договору і т ін.).

6.            Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16.03.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Антонік С.Г..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду  від 21.03.2023 р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №   908/1828/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2023 р. по справі №  908/1828/22 відкласти до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.
27.03.2023р. матеріали справи № 908/1828/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду  від 28.03.2023 р. відкрито апеляційне провадження  у справі та призначено апеляційну скаргу  до розгляду в судове засідання на 09.05.2023 р..
        У судовому засіданні 09.05.2023 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.        Встановлені судом обставини справи.
01.01.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ", ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю  "ПЛЕМПТАХОКОМБІНАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ" ( Споживач ) укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти і оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором ( п. 1.1 Договору ).
Річний плановий обсяг постачання газу визначений умовами п. 1.2 Договору.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць.
Оплата газу за    Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування  грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці ( пп. 4.2.1 п. 4.2 Договору ).
Згідно п. 5.1.1 Договору Постачальник має право отримувати від Споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІІІ, ІV цього Договору. 
Постачальник зобов`язується забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених Договором, за умови дотримання Споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання ( п. 5.2.1 Договору ). 
В свою чергу, за умовами п. 5.4.1 Договору Споживач зобов`язався дотримуватись дисципліни споживання газу, визначеної Розділом II Договору, а також Правилами постачання природного газу.
Натомість, п. п. 5.3.1, 5.3.2 Договору закріплено право Споживача отримувати природний газ в обсягах та на умовах, визначених Договором, а також право на зміну постачальника у порядку, передбаченому Договором та нормативно-правовими актами з цього питання. 
П. 11.1 Договору визначено, що Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 р. до 31.12.2016 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають внести зміни до Договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк ( п. 11.2 Договору ).
Відповідно до умов п. 11.3 Договору одностороння відмова від виконання умов Договору не допускається. 
На виконання умов Договору про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. у другому півріччі 2021 року Позивачем здійснена на користь Відповідача попередня оплата за відповідні обсяги природного газу, яка в подальшому враховувалася при розрахунках за фактичний обсяг споживання природного газу за звітний період (місяць). 
Керуючи правом, передбаченим умовами п. 5.3.2 Договору та ст. 14 Закону України "Про ринок природного газу" листом вих. № 26/01 від 14.01.2022 р. Позивач повідомив Відповідача про зміну Постачальника природного газу споживачам, що не є побутовими, а саме, що в січні 2022 року ним придбано необхідний обсяг природного газу за прийнятною для Позивача ціною у іншого Постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ". 
Таким чином, станом на 21.01.2022 р. Позивач перейшов до іншого Постачальника природного газу, але при цьому залишилася невикористаною сума попередньої оплати, що сплачена на користь Відповідача, в розмірі 1   545  306,88 грн..
П. 4.6 Договору передбачалося, що у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок Споживача на його письмову вимогу. 
У зв`язку із переходом до іншого Постачальника природного газу, Позивач звернувся до Відповідача із листом вих. № 95/01 від 17.05.2022 р. щодо повернення переплачених коштів в розмірі 1    545    306,88 грн.. 
Відповідачем у відповідь Позивачу направлений лист вих. № 697-Лв-1931-0622 від 28.06.2022 р., відповідно до змісту якого для вирішення питання щодо повернення коштів Відповідач запросив у Позивача його установчі документи та документи платника ПДВ. 
Листом вих. № 110/01 від 07.07.2022 р. Позивачем направлені Відповідачу запитувані ним документи. 
Листом вих. № 697-Лв-2464-0722 від 26.07.2022 р. Відповідач відмовив Позивачу в поверненні переплачених коштів з посиланням на приписи ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та той факт, що місцем знаходження Позивача є тимчасово окупована територія.
Позивач, не погодившись з такою позицією Відповідача, звернувся до останнього з повторною вимогою за вих. № 113/01 від 22.08.2022 р. про повернення переплати за Договором № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. в розмірі 1    545    306,88 грн..
Листом вих. № 697-Лв-2855-0822 від 31.08.2022 р. Відповідач відмовив Позивачу у поверненні коштів із посиланням на ті ж підстави, про які йшлося в листі вих. № 697-Лв-2464-0722 від 26.07.2022 р.. 
Зазначені обставини стали підставою для звернення Позивача до суду з позовом у даній справі про стягнення з Відповідача 1  636  110,15 грн. грошових коштів.
Мотивуючи заявлені вимоги Позивач посилається на те, що оскільки відповідна правова підстава для утримання Відповідачем коштів в сумі 1  545  306,88 грн., які були перераховані Позивачем у якості попередньої оплати за природний газ, відпала зазначені кошти підлягають поверненню Позивачу. У зв`язку із порушенням Відповідачем зобов`язань щодо повернення попередньої оплати Позивачем Відповідачу нараховані втрати від інфляції в розмірі 76  704,99 грн. та 3 % річних в розмірі 14  098,28 грн.. 
  За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі, яким позов задоволено повністю. 

8.      Оцінка аргументів учасників справи і  висновків суду першої інстанції.
    Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного. 
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ",                                 ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю  "ПЛЕМПТАХОКОМБІНАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ" ( Споживач ) укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р., відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти і оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором ( п. 1.1 Договору ).
Оплата газу за  Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування  грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці ( пп. 4.2.1 п. 4.2 Договору ).
На виконання умов Договору про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. у другому півріччі 2021 року Позивачем здійснена на користь Відповідача попередня оплата за відповідні обсяги природного газу, яка в подальшому враховувалася при розрахунках за фактичний обсяг споживання природного газу за звітний період (місяць). 
Керуючи правом, передбаченим умовами п. 5.3.2 Договору та ст. 14 Закону України "Про ринок природного газу" листом вих. № 26/01 від 14.01.2022 р. Позивач повідомив Відповідача про зміну Постачальника природного газу споживачам, що не є побутовими, а саме, що в січні 2022 року ним придбано необхідний обсяг природного газу за прийнятною для Позивача ціною у іншого Постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ". 
Таким чином, станом на 21.01.2022 р. Позивач перейшов до іншого Постачальника природного газу, але при цьому залишилася невикористаною сума попередньої оплати, що сплачена на користь Відповідача, в розмірі 1   545  306,88 грн..
П. 4.6 Договору передбачалося, що у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок Споживача на його письмову вимогу. 
У зв`язку із переходом до іншого Постачальника природного газу, Позивач звернувся до Відповідача із листом вих. № 95/01 від 17.05.2022 р. щодо повернення переплачених коштів в розмірі 1    545    306,88 грн.. 
Відповідно до ч. 1    ст. 714 ЦК України    за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ч. 2     ст. 714 ЦК України)
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч. 1 ст. 662 ЦК України)
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 664 ЦК України унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Нормами Закону України "Про ринок природного газу", зокрема статтями 13, 14 зазначеного Закону, передбачено право споживача на вільний вибір постачальника природного газу.
Позивачем здійснено належне повідомлення відповідача про перехід до нового постачальника - ТОВ "НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ" та про припинення дії Договору про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016. (Лист-вимога                вих. № 95/01 від 17.05.2022)
Слід також зазначити, що наявність переплати позивачем грошових коштів за природний газ в розмірі 1 545 306,88 грн. за Договором № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 Відповідачем не заперечується. 
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар (в межах зобов`язання, яке виникло з конкретної погодженої поставки).
Доказів повернення грошових коштів у сумі 1 545 306,88 грн. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою    ст. 202 ЦК України    встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як було зазначено вище, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Водночас, згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції - отримана Відповідачем від Позивача переплата за природний газ, обсяги якого не були спожиті, в силу зазначеної норми закону є безпідставно отриманим майном.
Ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовуються його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. 
Доводам Скаржника викладеним в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування до правовідносин сторін у даній справі положень ч. 2 ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" які, на думку Відповідача, передбачають, що Договір про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. є нікчемним, судом першої інстанції надана належна оцінка з якою суд апеляційної інстанції погоджуються, виходячи з наступного. 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
Наразі відповідними указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжений до 20.05.2023 р.. 
В указі Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового    режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного    стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 
Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачені певні обмеження і заборони здійснення економічної діяльності. 
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 13 цього Закону здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.
Разом із тим, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" унормовано, що положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями (абзац 1).
Отже, положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розповсюджуються на тимчасово окуповані території України, які були окуповані починаючи з 19.02.2014 р. та до 24.02.2022 р.. 
Пункт 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачає, ще одну категорію тимчасово окупованої території , а саме 3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 ст. 1 вказаного Закону унормовано, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Наразі в Україні введений та діє воєнний стан, однак, в умовах воєнного стану Кабінетом Міністрів України не приймалося відповідного рішення про поширення положень ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, що були окуповані після 24.02.2022 р., а тому, як слушно зауважив господарський суд - твердження Відповідача щодо нікчемності Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. не ґрунтуються на жодних положеннях діючого законодавства та не можуть бути враховані судом під час ухвалення рішення по даній справі.
Також місцевий господарський суд зазначив, що наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 р., яким був затверджений Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), прийнято на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 р. № 547 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України", і перелік територій, зазначених у останньому, не є тотожним із переліком тимчасово окупованих територій, про які йде мова у Законі України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". 
У розумінні положень наказу № 75 від 25.04.2022 р. території Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області є тими територіями, на які поширюються зобов`язання держави щодо підтримки постраждалого населення, а не правила, встановлені ст.13 названого Закону.
Обгрунтовано відхилив суд першої інстанції і заперечення Відповідача стосовно того, що Позивач, маючи намір на повернення переплати в розмірі 1    545    396,88 грн. по Договору № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р., зобов`язаний був врегулювати взаємовідносини з Відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки питання щодо повернення суми переплати вартості природного газу безпосередньо унормовано умовами укладеного сторонами Договору № 11410ZHAJAFP016 від 01.01.2016 р. та положеннями спеціального нормативно-правового акту - Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 р..
За таких обставин, оскільки обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" з повернення суми попередньої оплати у розмірі 1 545 306,88 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та Відповідачем не спростований, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога Позивача про стягнення 1 545 306,88 грн. суми безпідставно утримуваної попередньої оплати за природний газ, обсяги якого не були спожиті, є такою, що ґрунтується на законі, заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду   першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування     рішення     місцевого господарського суду,  оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" .

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.

13.    Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ" залишити без задоволення. 

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.02.2023 р. у справі № 908/1828/22 залишити без змін. 

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право  касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.       

          Повний текст постанови складено  15.05.2023 р.

Головуючий          суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                                        С.Г. Антонік