ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 597/451/23	Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В. В., 	
Провадження № 22-ц/817/433/23 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника відповідача — Голованова С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 597/451/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14 березня 2023 року (постановлену суддею Васильченко В.В.) про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрополіс» про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Заліщицького районного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрополіс» (далі - ТОВ «Агрополіс») про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 13.03.2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування заяви зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 1.2008 га, кадастровий номер 6122084300:01:001:0033, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 13.01.2023 року. При оформленні договору дарування земельної ділянки йому стало відомо, що вона перебуває в оренді згідно договору від 25.04.2016 року, який укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрополіс» терміном до 31.12.2023 року з правом пролонгації. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 29475451 від 29.04.2016 року. Зазначає, що договір оренди земельної ділянки від 25.04.2016 року орендодавець ОСОБА_4 не підписувала, оскільки вона є громадянкою Федеративної республіки Німеччина, у зазначений період не перебувала на території України. Вважає, що цей договір є неукладеним, а тому його державна реєстрація повинна бути скасована, а земельну ділянку слід витребувати в ТОВ «Агрополіс» та повернути законному власнику - ОСОБА_2 .
Звертає увагу на те, що в найближчий час розпочнуться весняно-польові роботи і ТОВ «Агрополіс» приступить до використання спірної земельної ділянки (обробляти землю, збирати врожай).
У зв`язку з наведеним заявник просив суд:
1) заборонити ТОВ «Агрополіс» користуватися (обробляти землю, збирати врожай) земельною ділянкою площею 1.2008 га, кадастровий номер 6122084300:01:001:0033, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: с.Іване-Золоте Чортківський район (колишній Заліщицький район), Тернопільська область;
2) заборонити ТОВ «Агрополіс» перешкоджати будь яким чином використовувати ОСОБА_5 власну земельну ділянки площею 1.2008 га, кадастровий номер 6122084300:01:001:0033, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14.03.2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в найближчий час розпочнуться весняно-польові роботи і ТОВ «Агрополіс» приступить до використання спірної земельної ділянки (обробляти землю, збирати врожай), що унеможливить використання ОСОБА_2 власної земельної ділянки для своїх потреб та призводить до порушення його права власності.
У зв`язку з викладеним просить ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14.03.2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задоволити заяву про забезпечення позову.
11.04.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ТОВ «Агрополіс» — адвоката Голованова С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивований тим, що 25.04.2016 року між Товариством та громадянкою ОСОБА_3 було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки загальною площею 1.20 га, кадастровий номер: 6122084300:01:001:0033, строком до 31.12.2023 року. Вищенаведений договір підписаний ОСОБА_3 особисто та зареєстрований у відповідності до чинного законодавства України. Зобов`язання за договором виконуються належним чином. На підставі наведеного, ТОВ «Агрополіс» не вбачає підстав для припинення (розірвання) договору оренди землі від 25.04.2016 року. У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник відповідача — адвокат Голованов С.А. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви викладені у ній.
Інші учасники по справі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Передбачені законодавством види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду. А таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.
Предметом позову по даній справі є вимоги немайнового характеру, а саме: скасування державної реєстрації про право оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Жодних майнових вимог щодо належної ОСОБА_2 земельної ділянки, право оренди якої в даний час належить ТОВ «Агрополіс», не заявлялося.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник просив заборонити ТОВ «Агрополіс» користуватися спірною земельною ділянкою та заборонити ТОВ «Агрополіс» перешкоджати будь яким чином використовувати ОСОБА_5 власну земельну ділянку.
На думку колегії суддів, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
При цьому, суд повинен враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Колегія суддів враховує те, що вид заходів забезпечення позову, які просить ОСОБА_2 є фактично способом втручання у господарську діяльність агропромислового підприємства, оскільки заборона не тільки позбавляє ТОВ «Агрополіс» на весь час вирішення спору використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору, але й перешкоджає здійсненню ним підприємницької діяльності, як юридичної особи, з якою ОСОБА_3 уклала договір оренди земельної ділянки, який на даний час є чинним і презумпція правомірності якого у встановленому законом порядку не спростована (стаття 204 ЦК України).
Такий висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 700/720/17.
Апеляційний суд зазначає, що позивачем не надано переконливих доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Також позивачем не доведено наявності наміру відповідача або третьої особи будь яким чином вчинити дії, з метою уникнення виконання рішення суду.
Враховуючи вказані доводи апеляційної скарги не знаходять своє підтвердження в матеріалах справи.
Також, колегія суддів зазначає, що забезпечення позову шляхом заборонити ТОВ «Агрополіс» користуватися спірною земельною ділянкою та заборонити ТОВ «Агрополіс» перешкоджати будь яким чином використовувати ОСОБА_5 земельну ділянку, фактично є тотожним частині позовних вимог, а саме щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Згідно частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Оскільки вимоги щодо забезпечення позову є тотожними тим вимогам, які зазначені заявником в позовній заяві, вказана обставина є наслідком відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Аналогічний висновок викладений в постановах КЦС у складі Верховного Суду від 20.02.2019 в справі 754/4437/18, від 22.09.2021 в справі №752/24015/20.
У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14.03.2023 є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14 березня 2023 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 01 травня 2023 року.

Головуючий 
Судді