П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/17830/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Єщенка О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (далі ДЗР) та просив: визнати протиправною бездіяльність ОМР щодо не розгляду відповідно до ч.7  ст.118 Земельного Кодексу  України  клопотання від 22.07.2021 року про передання у власність земельної ділянки, надання дозволу на розробку  відповідного проекту відводу зазначеної земельної ділянки; зобов`язати ОМР розглянути відповідно до вимог ч.7  ст.118 Земельного Кодексу України  клопотання щодо передачу у приватну власність земельної ділянки площею 190 м.кв (14*14), спрямовану  у бік двору житлового будинку, розташованого згідно з планом  будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно з безоплатною приватизацією в межах міста, оскільки законом передбачено відповідна приватизація до 10 соток, а вже приватизовано тільки 0,0640 га; надати дозвіл на розробку  відповідного проекту відводу зазначеної земельної ділянки.
В обґрунтування позову було зазначено, що йому на праві власності належить житловий будинок, біля якого є  прилегла територія. Цією територією позивач користується безперервно  вісімнадцять років. Частину вказаної земельної ділянки  (0,0640 га)  він приватизував та отримав державний акт  на право власності на землю, виданий 23.12.2002 року. Оскільки відповідно до чинного законодавства позивач має право  отримати безоплатно у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку у місті в розмірі не більше 0,10 га, він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту відводу решти території прилеглої до його будинку, яку він не приватизував, у розмірі 190 кв м (14*14), тобто в межах 0,10 га, визначених  Земельним Кодексом України. У відповідь на своє клопотання  позивач замість рішення отримав лист про неможливість розгляду його питання з пропозицією оформити вказану земельну ділянку в оренду.
Позивач вважає, що таким чином відповідач безпідставно допустив протиправну бездіяльність шляхом не розгляду його клопотання та не надання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, адміністративний позов задоволено частково. Суд вирішив визнати протиправною бездіяльність ОМР щодо не розгляду відповідно до ч.7  ст.118 Земельного Кодексу України  клопотання від 22.07.2021 року про передання у власність земельної ділянки, надання дозволу на розробку  відповідного проекту відводу зазначеної земельної ділянки та зобов`язав ОМР розглянути відповідно до вимог ч.7  ст.118 Земельного Кодексу України  клопотання щодо передачу у приватну власність земельної ділянки площею 190 м.кв (14*14), спрямовану  у бік двору житлового будинку, згідно з планом  будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно з безоплатною приватизацією в межах міста та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог було відмовлено.
10.02.2023 року від представника відповідача надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення. 
Подана заява обґрунтована тим, що на сьогодні існують об`єктивні обставини, що позбавляють відповідача можливості виконання судового рішення, оскільки законодавством під час дії воєнного стану заборонено міським радам приймати рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо безоплатної приватизації земельних ділянок.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року вказану заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що судове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити заяву позивача про відстрочення виконання рішення суду.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог заяви і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, водночас зазначає таке.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в листопаді 2022 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель”, яким, зокрема, внесено зміни до пп.5, п.27 розділу X Земельного кодексу України щодо безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність та доповнено підпункт 5 другим реченням такого змісту: "Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом"
Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність за винятком випадків такої безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Земельним кодексом України.
У рішенні від 17 жовтня 2022 року суд встановив, що позивачу на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0640 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель. Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення решти території прилеглої до його будинку у розмірі 190 кв.м., тобто в межах 0,10 га., визначених Земельним кодексом України.
Таким чином, відповідно до предмету спору та встановлених обставин справи, рішення суду стосується повної реалізації права позивача на отримання у приватну власність частини земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у межах встановлених законом норм.
Колегія суддів погоджується з висновком щодо відмови в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, водночас вважає помилковим мотивуванням такої відмови з огляду на таке.
Положеннями статті 116 ЗК України  встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Частиною 6  ст.118 ЗК України  встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу.
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч.7  ст.116 ЗК України  відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2021 року позивач подавав до відповідача ОМР клопотання, в якому просив передати у власність земельну ділянку площею 190 кв.м (14*14), спрямовану у бік двору житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з планом для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка з згідно з безоплатною приватизацією в межах міста, оскільки законом передбачено відповідна приватизація 0,10 га, в той час, коли він приватизував тільки 0,0640 га), та надати дозвіл на розробку відповідного проекту відводу зазначеної земельної ділянки.
Колегія суддів, з урахуванням змісту та логічного направлення вимог вказаного клопотання позивача, а також з огляду на положення ст.116 та 118 ЗК України, які регламентують питання набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, зазначає, що за результатом (можливого) позитивного розгляду вказаного клопотання позивача ним буде набуто право власності на окрему земельну ділянку, як об`єкт цивільного права, відмінну від земельної ділянки площею 0,0640 га, яка вже належить позивачу на праві власності та на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, на вказаній новій земельній ділянці (площею 190 кв.м (14*14)) відсутні будівлі, належні позивачу, що спростовує посилання позивача в запереченнях на спірну заяву та висновки суду першої інстанції з приводу того, що рішення суду стосується повної реалізації права позивача на отримання у приватну власність частини земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Поряд з цим, суд зазначає, що згідно положень статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
З аналізу наведеного вбачається, що підставою для відстрочення виконання судового рішення є об`єктивно непереборні практичні обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, такі обставини прямо або побічно можуть бути наслідком стихійного лиха, інших надзвичайних подій.
Так, звертаючись з заявою про відстрочення виконання рішення суду, заявник посилався на правове регулювання спірного по даній справі питання щодо набуття у власність земельної ділянки, яке (регулювання), на думку відповідача, змінилось. 
Заявник зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-IX від 24.03.2022  року внесено зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та доповнено їх пунктом 27, у якому у підпункті 5 зазначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Водночас, на думку колегії суддів, внесення законодавчих змін не є в розумінні статті 378 КАС України об`єктивно непереборною обставиною, яка істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, з огляду на сутність статті 378 КАС України.
Більше того, на думку суду апеляційної інстанції, заявником хибно інтерпретовано внесені зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України  в контексті даної справи. 
Суд зазначає, що позивач ще 22.07.2021 року подав до відповідача ОМР клопотання, в якому просив передати у власність земельну ділянку площею 190 кв.м (14*14) та надати дозвіл на розробку відповідного проекту відводу зазначеної земельної ділянки, натомість 19.08.2021 року позивач отримав лист від відповідача - ДЗР №01-26/937 про фактичну відмову в задоволенні свого клопотання.
З наведеного вбачається, що даний спір виник ще в липні-серпні 2021 року при попередній редакції законодавства з вказаного питання і саме щодо вказаного спору судом було прийнято рішення щодо зобов`язання ОМР розглянути відповідно до вимог ч.7  ст.118 Земельного Кодексу України  клопотання щодо передачу у приватну власність земельної ділянки площею 190 м.кв (14*14) з урахуванням висновків суду. 
На думку суду, прийняття рішення ОМР щодо розгляду заяви позивача в межах даної справи підпадає не під дію регуляції пп.5 п.27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, а направлене на відновлення порушених відповідачем в липні-серпні 2021 року прав позивача.
Згідно практики ЄСПЛ, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).  
Суд зазначає, що в разі належного розгляду відповідачем заяви позивача та її можливого задоволення ще в липні-серпні 2021 року, права позивача не були б порушені, не виник би даний спір, що, в свою чергу, унеможливило б отримання відповідачем вигоди від своїх протиправних дій, чого намагається досягти відповідач шляхом подання даної заяви з посиланням на зміни законодавства (пп.5 п.27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України), які виникли значно пізніше, ніж спірні правовідносини по даній справі.
Окремо, стосовно пп.5 п.27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, суд при прийнятті даної постанови враховує таке.
Підпункт 5 п.27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, за яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей - 5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом, було змінено Законом  № 2698-IX від 19.10.2022 року.
Так, вказаний Закон України має назву – «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель», що свідчить про спрямованість вказаного закону на охорону саме земель сільськогосподарського призначення.
Натомість, 22.07.2021 року позивач подавав до відповідача ОМР клопотання, в якому просив передати у власність земельну ділянку площею 190 кв.м (14*14), спрямовану у бік двору житлового будинку, розташованого за адресою: Каманіна,14/3, згідно з планом для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка з згідно з безоплатною приватизацією в межах міста, оскільки законом передбачено відповідна приватизація 0, 10 га, в той час, коли він приватизував тільки 0,0640 га), та надати дозвіл на розробку відповідного проекту відводу зазначеної земельної ділянки.
Більще того, згідно пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель», в обґрунтування необхідності прийняття вказаного акта було зазначено, що Законом України від 24 травня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» до Земельного кодексу та інших законодавчих актів були внесені зміни, які викликані негативними наслідками бойових дій та запровадженням в Україні воєнного стану. 
На час прийняття вказаного Закону України інформаційні системи Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не функціонували, і державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, зокрема земельні ділянки, була заблокована. Особливо негативно це позначилося на неможливості оформлення прав користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення для проведення посівних робіт. 
Для зменшення цих негативних наслідків зазначеним Законом було встановлений тимчасовий механізм оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення без внесення відомостей про зазначене право до Кадастру та Реєстру з реєстрацією зазначених прав районними військовими адміністраціями у відповідних Книгах реєстрації. В подальшому функціонування Державного земельного кадастру і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було відновлено і потреба у застосуванні зазначеного тимчасового порядку відпала. 
Зважаючи на викладене існує потреба у відновленні системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яка існувала до запровадження воєнного стану. Законопроект також спрямований на удосконалення державного регулювання в галузі охорони земель та ведення Державного земельного кадастру. Завданням охорони земель є здійснення заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. 
Поряд з цим, в контексті порушених прав позивача, суд зазначає, що у рішенні «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Також, статтею 129-1 Конституції України  передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України.
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 2  статті 14 КАС України  судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами, та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до  статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.
Відповідно до частин 2, 4  статті 372 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено часткове порушення норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року – змінити в мотивувальній частині у викладеній редакції.
В решті ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Єщенко О.В.