Справа № 128/996/23 
Провадження № 33/801/431/2023
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач: Шемета Т. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року                                                                               м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його захисником адвокатом Бєрсєнєвим Іллею Романовичем, на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,8 коп.
У постанові суду зазначено, що 27 лютого 2023 о 12 год 15 хв в с. Бохоники по вул. Гагаріна, Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував мотоблоком «Кентавр» б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився у встановленому законом порядку. Тобто своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бєрсєнєва І. Р. подав апеляційну скаргу, у якій просить суд постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся. Поліцейські не мали при собі приладу «Драгер» і тому порекомендували йому відмовитися від про ходження огляду, а потім пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі за самозверненням. Після того ОСОБА_1 пройшов огляд у присутності поліцейського в КЗ «Соціотерапія», відповідно до довідки він був тверезим. Окрім того ОСОБА_1 керував мотоблоком, який не є транспортним засобом, а тому його експлуатація не є керуванням транспортним засобом, що є об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бєрсєнєв І. Р. викладене в апеляційній скарзі підтримали, просили її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 243869 27 лютого 2023 року о 12 год. 15 в с. Бохоники Вінницького району Вінницької області по вул. Гагаріна водій ОСОБА_1 керував мотоблоком «Кентавр» б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У протоколі у графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» зазначено: «Керував мотоблоком, вчора випив келих пива, був зупинений працівниками поліції, претензії».
До матеріалів справи долучені 2 відеозаписи тривалістю 01 хв. 16 сек. та 01 хв. 15 сек., із яких вбачається як о 12 год. 15 хв. поліцейські зупиняють ОСОБА_1 , який керує мотоблоком. Запитують у нього чи вживав він алкогольні напої, той відповідає, що не вживав. Тоді поліцейські повідомляють ОСОБА_1 , що зараз привезуть «Драгер» або вони поїдуть у медичний заклад для проходження огляду та запрошують його у свій автомобіль для перевірки. Наступний відеозапис розпочинається о 12 год. 25 хв. Поліцейський запитує у ОСОБА_1 дату народження, адресу проживання, пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовляється, на що поліцейський йому повідомляє про складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, запитує чи той буде ставити підпис у ньому. На цьому відеозапис закінчується.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суд у постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
Проте, вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
Апеляційний суд виснує, що адміністративні матеріли стосовно ОСОБА_1 були складені із порушенням встановленого законом порядку, а тому не можуть визнавати належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі, не дав їм належної оцінки у сукупності.
Як визначено п. 6 Розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, при цьому не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Водночас статтею 266 КУпАП передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).
Однак, як уже зазначалося, відеофіксація події інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення не є безперервною, до матеріалів справи долучено два окремих відеозаписи тривалістю 01 хв. 16 сек. та 01 хв. 15 сек. з інтервалом записів у 10 хвилин. При цьому поліцейськими не зафіксовано роз`яснення процедури проходження огляду на стан сп`яніння, а також роз`яснення ОСОБА_1 його прав, факту ознайомлення зі змістом протоколу тощо.
Окрім того апеляційний суд звертає увагу та розцінює як послідовні дії ОСОБА_1 , а саме, що після складення протоколу ОСОБА_1 сам звернувся до КЗ «Соціотерапія» та у присутності поліцейського роти № 1 взводу № 1 ОСОБА_2 о 14 год. 15 хв. пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, за результатами якого було встановлено, що він не перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 22). Вказане підтверджує доводи апеляційної скарги стосовно того, що поліцейські під час не проведення відеозапису роз`яснили ОСОБА_1 , що він може відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, а потім пройти такий огляд за самозверненням.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Апеляційний суд зауважує, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
З огляду на те, що матеріали справи не містять належних й допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всі сумніви щодо доведеності його вини тлумачаться на його користь.
Відтак, враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при винесенні постанови, суд першої інстанції не надав належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, відсутність доказів керування ОСОБА_3 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 7, 247, 266, 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                         Т. М. Шемета