ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 травня 2023 року           справа №200/3432/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 р.  у справі № 200/3432/22 (головуючий І інстанції Дмитрієв  В.С.)   за позовом    ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області  про   визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

                                                              ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 )  звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області  (далі – відповідач, ГУ ДПС), в якому просила: визнати протиправною та скасувати вимогу від 16 січня  2020 року № Ф-430-55У на суму 8448 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2020 року № Ф-430-55У на суму 8448,00 грн; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС  у Донецькій області  на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати  судового збору у сумі 992,40  грн.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач з 08.10.2018 по 10.04.2022 перебувала на податковому обліку як платник податків за основним місцем обліку в Слов`янській державній податковій інспекції ГУ ДПС у Донецькій області. З 08.10.2018 перебуває на податковому обліку  зі станом платника «11» - припинено, але не знято з обліку (інтегровані карточки платника не пусті).
Апелянт зазначає, що з урахуванням змін до законодавства, а саме Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI), з 01.01.2017, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. 
Позивач не подав відповідні податкові декларації про майновий стан і доходи за період перебування на обліку за 2018 та 2022 рік, а також податкові звіти з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 08.10.2018 по 10.04.2022 року. 
Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 08.10.2018 року, заборгованість по єдиному внеску  становила 8 448,00 гривень.
Апелянт зазначає, що з урахуванням вимог законодавства, за 2017 - 2022 роки Єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок в Україні, збір якого здійснюється в системі загальнообов`язкового державного страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі, складає:
за 2017 рік: з 01.01.2017 по 30.04.2017 р. в сумі 8800,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2017 р. 704 грн. мінімальна зарплата - 3200,00 грн., максимальний ЄСВ - 8800,00 грн.); з 01.05.2017 по 30.11.2017 р. в сумі 9 262,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2017 р. 704 грн. мінімальна зарплата - 3200,00 грн., максимальний ЄСВ - 9 262,00 грн.); з 01.12.2017 по 31.12.2017 р. в сумі 9 691,00 грн.(розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704 грн. мінімальна зарплата - 3200,00 грн., максимальний ЄСВ - 9 691,00 грн.);
за 2018 рік: з 01.01.2018 по 31.12.2018 р. в сумі 12 285,90 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн. мінімальна зарплата – 3723 грн., максимальний ЄСВ - 12 285,90 грн.);
за 2019 рік з 01.01.2018 по 31.12.2019 р. в сумі 13 770,90 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,06 грн. мінімальна зарплата – 4173 грн., максимальний ЄСВ - 13 770,90 грн.);
за 2020 рік з 01.01.2020 по 31.08.2020 р. в сумі 15 585,90 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2020 р. 1 039,06 грн. мінімальна зарплата - 4173грн., максимальний ЄСВ - 15 585,90 грн.); з 01.09.2020 по 31.12.2020 р. в сумі 16 500,00 грн.(розмір мінімального страхового внеску у 2020 році 1 100,00 грн. мінімальна зарплата - 5 000,00 грн., максимальний ЄСВ - 16 500,00 грн.);
за 2021 рік з 01.01.2021 по 30.11.2021 р. в сумі 19 800,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2021 р. 1 320,00 грн. мінімальна зарплата - 6 000,00 грн., максимальний ЄСВ - 19 800,00 грн.); з 01.12.2021 по 31.12.2021 р. в сумі 21 450,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2021 р. 1 430,00 грн. мінімальна зарплата - 6 500,00 грн., максимальний ЄСВ - 21 450,00 грн.);
за 2022 рік з 01.01.2021 по 30.09.2022 р. в сумі 21 450,00 грн.(розмір мінімального страхового внеску у 2022 р. 1 430,00 грн. мінімальна зарплата - 6500грн., максимальний ЄСВ - 21 450,00 грн.); з 01.10.2022 р. в сумі 21 450,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2022р. 1 474,00 грн. мінімальна зарплата - 6 700,00 грн., максимальний ЄСВ 22110 грн.);
При цьому, апелянт зазначає також, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 31.10.2021 року, заборгованість позивача по єдиному внеску  становила 8 448,00 гривень. Заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску згідно ІКП.
В ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у позивача пільги по сплаті єдиного внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464.
Отже, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2020 року № Ф-430-55-У на суму заборгованості з єдиного внеску, що виникла станом на 31.12.2020 р. в розмірі 8 448,30 грн. сформовано відповідно до вимог Закону № 2464 -VI.
Також апелянт посилається на пропуск строку звернення до суду з позовом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , у період з 14 серпня 2001 року по 4 жовтня 2018 року та з 8 жовтня 2018 року по 18 березня 2019 року перебувала в органах доходів і зборів, як фізична особа-підприємець, перебувала на спрощеній системі оподаткування – платник єдиного податку І групи.
Позивач перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області (Слов`янська державна податкова інспекція (м. Слов`янськ)), взятий на облік платником ЄСВ 10 вересня 2001 року та повторно – 8 жовтня 2018 року.
02 грудня 2019 року позивачем після припинення підприємницької діяльності (18.03.2019), подано звіт (квитанція№2 реєстраційний номер 24100.) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2017 рік, у якому платником податків самостійно визначено суму нарахованого єдиного внеску у розмірі 8448 грн. 
16 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області станом на 12 березня  2020 року сформовану вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) № Ф-430-55У зі сплати  єдиного внеску на суму 8448 грн., з яких: недоїмка – 8448 грн.
Згідно з даними ІКП позивача (код класифікації доходів бюджету 71040000) недоїмка збільшена 2 грудня 2019 року на суму 8448 грн. Докази направлення та отримання позивачем спірної вимоги, та вимоги  № Ф-430-55 відсутні.
Постановою Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 5 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62267218 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф-430-55 Увід 16 січня 2020 року.
На адвокатський запит, Слов`янським ВДВС у Краматорському районі Донецької області листом від 16 лютого 2022 року представнику позивача надіслано копії постанови про відкриття виконавчого провадження та спірну вимогу.
23 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом та заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду в обґрунтування якого вказав про звернення до суду щодо оскарження вимоги № Ф-430-55 У протягом десяти днів з дня отримання спірної вимоги від органу державної виконавчої служби.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що спірна вимога про сплату боргу винесена відповідачем 16 січня 2020 року в період, коли позивач звільнялася від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI так і від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати. Відсутність (відстрочення в силу закону) у позивача обов`язку сплати внесків, починаючи з 15 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року, унеможливлює складання відповідачем спірної вимоги.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (далі-ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України, Закону № 2464-VI, Законом № 1669 та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 1, 4, 5  частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є  фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VІ.
Частиною 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону № 2464-VI, рішення,  прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
За частиною ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, інформує про це платників єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
За частиною 5 ст. 25 Закону № 2464, вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Згідно з п.1 підрозділу 1 розділу IV Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який діє з 10.06.2016, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 за №751/28881, (чинного на час нарахування заборгованості з єдиного соціального внеску) передбачено, що первинні показники, що відображаються в підсистемі, яка забезпечує обробку податкової звітності та платежів, є показниками форм податкової звітності та звітності з єдиного внеску, затверджених у встановленому порядку
У відповідності до п.1 підрозділу 2 вказаного Порядку прийняття Звітного документа є обов`язком контролюючого органу.
Дані Звітних документів, поданих платниками на паперових носіях, переносяться до інформаційної системи органів ДФС у терміни, встановлені регламентом комп`ютерної обробки Звітних документів.
Після повного внесення даних Звітного документа такий документ отримує статус «Повністю введено».
Для звітних документів, поданих засобами електронного зв`язку в електронній формі, статус «Повністю введено» вважається присвоєним за умовчанням.
З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.
Наявність у позивача недоїмки підтверджено обліковою карткою платника податку.
Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає серед іншого тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.
Підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до контролюючого органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція” до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено  м.  Слов`янськ.
Дію вказаного Розпорядження зупинена Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.
Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України”. Також цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено  м. Слов`янськ
Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.
Суд зазначає, що вищезазначеними приписами Закону не скасовано обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) сплачувати його, а надає можливість на період АТО (ООС) не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі №812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.
Таким чином, за положенням пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464. 
Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-IX від 14 січня 2020 року (далі -Закон № 440-ІХ), який набрав чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено. 
Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI на час прийняття оскаржуваної вимоги не втратили чинність.
При цьому, суд зазначає, що у період невиконання обов`язків платника єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року і станом на прийняття вимоги, позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 2464, де проводилася антитерористична операція.
З огляду на викладене, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 14.04.2014 року, пункт 9-4  розділу VIII Закону № 2464-VI діяв. 
Наведені норми свідчать, що законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС).
Виходячи зі змісту пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Водночас недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у відповідних контролюючих органах визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Виходячи з комплексного аналізу норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, можна зробити висновок, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску. На користь цього свідчить те, що диспозиція норм зазначеного пункту адресована, в першу чергу, саме суб`єктам владних повноважень щодо не незастосування до визначених у пункті 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI осіб заходів відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18.
Таким чином, враховуючи ретроспективну дію норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу, починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 до набрання чинності  Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року, а фактична реалізація вказаної норми в процесі правозастосування не пов`язана виключно з моментом подачі відповідним платником податків заяви про її застосування в силу нормативного закріплення алгоритму дій контролюючих органів в процесі дії відповідної норми.
Такий же правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а.
Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлену Законом № 2464-VI пільгу щодо сплати єдиного внеску для платників, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених у статті 2 Закону № 1669-VII.
Подальше правове регулювання порядку адміністрування єдиного внеску для відповідних платників не передбачає певних особливостей, що є наслідком поширення дії норм Закону № 2464-VI у загальному порядку, у тому числі заходів впливу та стягнення, передбачених статтею 25 цього Закону.
Таким чином, зазначеною вимогою позивачу визначено обов`язок сплатити єдиний внесок, у тому числі за період з 14.04.2014 року, упродовж якого він, відповідно до пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI від виконання обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI, був звільнений.
Обов`язок щодо сплати обов`язкового платежу, зокрема єдиного внеску, визначається законом, чинним станом на час існування встановленого законом юридичного факту, який породжує цей обов`язок, а не рішенням суб`єкта владних повноважень про сплату суми обов`язкового платежу. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, як це визначено статтею 58 Конституції України.
Отже, суд першої інстанції правильно застосував наведені норми, визнавши протиправною і скасувавши спірну вимогу якою нараховано заборгованість з єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року.
Указана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2021 у справі 360/1594/20 а, від 17 листопада 2021 року у справі № 200/2618/20-а, від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/11701/20-а, від 01 червня 2022 року у справі № 200/3807/20-а, від 10 лютого 2023 року у справі № 200/220/20-а, від 07 лютого 2023 року у справі № 200/3288/20-а, також висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17а.
Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.
За положенням п. 42.1, 42.2, 42.4 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).
При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом четвертим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять докази надіслання податковим органом вимоги засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис". 
При цьому, позивач повинен був належно повідомлений, як відповідачем, так і поштовим оператором, на якого покладено обов`язок по доставці листів від відповідача та будь-яких інших осіб позивачу та повідомлення про наявність у поштових відділеннях зареєстрованих листів.
Суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що як свідчать матеріали справи, позивач, отримавши спірну вимогу, протягом десяти днів звернувся до суду з даним позовом, інших доказів, щодо своєчасного отримання спірної вимоги матеріали справи не містять, тому у суду відсутні підстави вважати, що строк звернення до суду ОСОБА_1 щодо оскарження вимоги про сплату боргу № Ф-430-55 У від 16 січня 2020 року пропущений.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 р.  у справі № 200/3432/22 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 р.  у справі № 200/3432/22  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 03 травня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                                           Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                        А.В. Гайдар

                                                                                                      І.Д. Компанієць