ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2023 року	Львів	Справа № 460/27573/22 пров. № А/857/1781/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
 головуючого судді                                                                      Іщук Л.П.
 суддів                                                                                                    Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Дуляницькою С.М. у м. Рівному, у справі № 460/27573/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у Рівненській області   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА" звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми “В1” №355917000703 від 29.08.2022, згідно якого було встановлено суму завищення бюджетного відшкодування в розмірі 443316,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 221658,00 грн.; податкове повідомлення-рішення форми “В4” №356117000703 від 29.08.2022, згідно якого було встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 101794,00 грн.; податкове повідомлення-рішення форми “В3” №356017000703 від 29.08.2022, згідно якого було відмовлено у наданні бюджетного відшкодування на суму 16786,00 грн.; податкове повідомлення-рішення форми “ПН” №355817000703 від 29.08.2022, згідно якого було встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 5520,00 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а також не досліджено обставин, що мають значення для справи.
Апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що між ФГ “АІС-Агро” та ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ Україна” був укладений договір поставки №2021-11-11-2 від 11.11.2021, на виконання якого у січні 2022 ФГ “АІС-Агро” здійснило поставку для ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ Україна” товару на суму 4396000,06 грн., в т.ч. ПДВ на суму 539589,66 грн, що підтверджується видатковою накладною № 10 від 28.01.2022. Оплата даного товару підтверджується платіжними дорученнями № 152 від 31.01.2022 та № 125 від 27.01.2022. Податкова накладна № 10 від 28.01.2022 (ПДВ 539859,66 грн.) зареєстрована в реєстрі податкових накладних 31.01.2022. Зазначає, що господарська операція позивача з ФГ “АІС-Агро” здійснювалась в межах господарської діяльності та підтверджується необхідними документами, а тому позивачем дотримано вимоги п. 198.1 та п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, так як до складу податкового кредиту було віднесено суми ПДВ по придбаних та оплачених товарах. Крім того, зазначає, що ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ Україна” використало у господарській діяльності у січні запірно-пломбувальні пристрої “Варта-Універсал-М” на загальну суму 27600,00 грн, що підтверджується даними бухгалтерського обліку, а саме карткою рахунка 209, та актами списання. Платник податків не зобов`язаний реєструвати податкову накладну на товари, які використані у господарській діяльності, а тому податкове повідомлення-рішення форми “ПН” №355817000703 від 29.08.2022 є неправомірним.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга до задоволення не підлягає. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА” (код ЄДРПОУ 43020360) зареєстроване як юридична особа, основним видом діяльності позивача є 46.21 - Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. 
Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено камеральну перевірку ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА” (код ЄДРПОУ 43020360) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2022 року, за результатами якої складено довідку. У вказаній довідці зазначено, що наявні підстави для проведення документальної позапланової виїзної перевірки відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 ст. 78 ПК України. При проведенні камеральної перевірки неможливо дослідити наявність складських приміщень, залишків товарів для проведення господарської діяльності.
27.06.2022 відповідачем видано наказ № 1193-п “Про проведення відповідно до п.п.78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА” (код ЄДРПОУ 43020360)”.
28.07.2022 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету (акт від 28.07.2022 № 2551/Ж5/17-00-07-03/43020360. 
На вказаний акт перевірки позивач подав письмові заперечення та документи.
Згідно відповіді на заперечення від 22.08.2022 № 53/Ж12/17-00-07-03 (а.с.25-35) у зв`язку з необхідністю врахування наданих до заперечення документів, податковий орган вирішив за результатами розгляду заперечення висновки, викладені в акті перевірки, викласти в наступній редакції: “Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА” у декларації за січень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах встановлено порушення:
-          вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.1 та п. 198.2, пп. “г” п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, абзацу першого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА” занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму ПДВ 5520,00 грн. та завищено суму податкового кредиту на загальну суму ПДВ 539589,66 грн., що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2.1) декларації на суму 443315,91 грн. та до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) на суму 101793,75 грн.
-          п.200.4 ст. 200 розділу ІІІ Податкового кодексу України - відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) на суму 16786 грн. у зв`язку з відсутністю сплати постачальнику. 
На підставі вказаних висновків відповідачем прийнято:
- податкове повідомлення-рішення форми “В1” №355917000703 від 29.08.2022, згідно якого було встановлено суму завищення бюджетного відшкодування в розмірі 443316,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 221658,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми “В4” №356117000703 від 29.08.2022, згідно якого було встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 101794,00 грн.
- податкове повідомлення-рішення форми “В3” №356017000703 від 29.08.2022, згідно якого було відмовлено у наданні бюджетного відшкодування на суму 16786,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми “ПН” №355817000703 від 29.08.2022, згідно якого було встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 5520,00 грн.
Не погоджуючись із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень зі сторони податкового органу при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а відтак, підстави для визнання їх протиправними та скасування – відсутні.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі – ПК України), зокрема, він визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 44 ПК   України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані: вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 ПК); забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 ПК).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV).
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Таким чином, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
В розумінні статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88).
В розумінні п.2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до п. 44.6 ст. 46 ПК України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в    пункті 86.7    статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення форми ПН №355817000703 від 29.08.2022, апеляційний суд зазначає наступне.
Перевіркою в ході розгляду заперечень своєчасності, достовірності та повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації за грудень 2021) встановлено заниження рядка на 5520,00 грн., що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації. 
Відхилення в сумі 5520,00 грн. встановлено на підставі наступного.
ГУ ДПС в ході розгляду заперечень встановлено розбіжність між даними податкового обліку ТОВ “Евервелле Україна” в частині придбання та використання запірно-пломбувальних пристроїв "Варта-Універсал М" L-550 мм.
Так, згідно даних бухгалтерського обліку (картка рахунку 20 за січень 2022) ТОВ “Евервелле Україна” списано запірно-пломбувальних пристроїв "Варта-Універсал М" L-550 мм. на загальну суму 27600 грн. Податковим органом в ході розгляду заперечень встановлено невідповідність кількості списаних запірно-пломбувальних пристроїв "Варта-Універсал М" L-550 мм. до кількості документально підтвердженого використання. 
ТОВ “Евервелле Україна” в ході розгляду заперечень не надано актів списання, видаткових накладних та інших документів щодо вибуття та використання в господарській діяльності запірно-пломбувальних пристроїв "Варта-Універсал М" L-550 мм. Згідно даних автоматизованої інформаційної системи Податковий блок, єдиного державного реєстру податкових накладних за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 ТОВ “Евервелле Україна” станом на 16.08.2022 також не зареєстровано і податкових накладних на реалізацію запірно-пломбувальних пристроїв "Варта-Універсал М" L-550 мм.
Позивач вважає, що платник податків не зобов`язаний реєструвати податкову накладну на товари, роботи (послуги), використані у господарській діяльності.
Позивач зазначає, що запірно-пломбувальні пристрої "Варта-Універсал М" L-550 мм. на суму 27600,00 грн. ТОВ “Евервелле Україна” використало у господарській діяльності у січні 2022 року, що підтверджується даними бухгалтерського обліку, а саме, карткою рахунка 209. При цьому, до матеріалів справи позивач надав накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів за січень 2022 року (а.с.43-62).Суд першої інстанції вірно встановив, що серед переліку поданих разом з запереченнями на акт перевірки документів відсутні докази направлення до податкового органу накладних вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів за січень 2022 року.
Колегія суддів зазначає, що надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту    44.6    статті    44 ПК    до їх відсутності.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від06.08.2019 у справі № 160/8441/18. Зазначена позиція, яка викладена у постанові Верховного Суду, згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність порушень зі сторони податкового органу при прийнятті податкового повідомлення-рішення форми ПН № 355817000703 від 29.08.2022, а відтак, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. 
Щодо допущеної описки в зазначенні суми ПДВ (зазначено і 5520,00 грн. і 7966 грн.) в податковому повідомленні-рішенні форми ПН № 355817000703 від 29.08.2022, то суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що описка в зазначенні суми ПДВ (7966 грн.) в податковому повідомленні-рішенні № 355817000703 не може бути самостійною підставою для визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.
Також, як встановлено з матеріалів справи, позивач у період, що підлягав перевірці, мав господарські взаємовідносини із ФГ “Аіс-Агро”.
Досліджуючи господарські операції позивача із ФГ “Аіс-Агро”, апеляційний суд зазначає наступне.
Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕВЕРВЕЛЛЕ Україна” укладено договір поставки № 2021-11-11-2 від 11.11.2021 з ФГ “Аіс-Агро”.
Згідно декларації з ПДВ за січень 2022 ТОВ “ЕВЕРВЕЛЛЕ Україна” задекларовано податковий кредит ПДВ в сумі 676543грн по господарських операціях з ФГ “Аіс-Агро” по договору № 2021-11-11-2 від 11.11.2021 згідно податкових накладних № 10 від 28.01.2022 (на загальну суму 4396000,06 грн., ПДВ – 539859,66 грн.) та № 11 від 28.01.2022 (на загальну суму 1113000,13 грн., ПДВ 136684,23 грн.). 
Оплата по договору здійснювалася: 27.01.2022 - платіжне доручення № 125 на суму 3800000,00 грн.(в т.ч. ПДВ 466666,67 грн.); 31.01.2022 - платіжне доручення № 152 на суму 976315,78 грн.(в т.ч.ПДВ 119989,43 грн.). 
Поставка товару здійснювалася згідно видаткових накладних: №10 від 28.01.2022, 280 т., сума 3856140,4 грн., ПДВ 539589,66 грн.; № 11 від 28.01.2022, на суму 976315,90 грн., ПДВ 136684,23 грн. Передача товару в кількості 350 тонн здійснена згідно акта прийому-передачі від 28.01.2022.
За даними бухгалтерського обліку (оборотно-сальдова відомість по рахунку 631) по контрагенту ФГ “Аіс-Агро” станом на 01.01.2022 сальдо розрахунків по договору № 2021-11-11-2 від 11.11.2021 становило: кредит - 455382,00 грн. За січень 2022 року сума поставки (К-т рах. 631) становила 5509000,19 грн., сума оплати за поставлені товари (Дебет 631) – 4776315,748 грн. Сальдо розрахунків (рах.631) по контрагенту ФГ “Аіс-Агро” станом на 31.01.2022 складає К-т 1188066,41 грн.
За даними бухгалтерського обліку сума 3800000,00 грн., яка сплачена 27.01.2022, частково (в сумі 455382,00 грн.) оплачена в рахунок кредиторської заборгованості, яка рахувалася станом на 01.01.2022, та на яку виписані та зареєстровані податкові накладні. Решта (в сумі 3344618 грн) – як аванс на майбутню поставку. В порушення ст. 187, ст. 201 ПК України на суму авансу не виписано податкову накладну. Суму ПДВ в розмірі 539859,66 грн. по податковій накладній №10 від 28.01.2022 (ПДВ – 539859,66 грн.) позивач відніс до податкового кредиту в січні 2022 року. 
Приписами пункту 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою. 
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). 
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг”.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Суд першої інстанції вірно встановив, що поставка, яка відбулася 28.01.2022, не була першою подією, перша подія – це оплата, яка мала місце  27.01.2022 (сума авансу - 3344618 грн.). По першій події (оплата 27.01.22) податкова накладна відсутня. Наявність податкової накладної, яка виписана по другій події (отримання товару) та включення сум ПДВ по такій податковій накладній до податкового кредиту суперечить ст. 198 ПК України, а тому, враховуючи наведене, відсутні підстави для складення податкової накладної № 10 на загальну суму 4396000,06 грн., в тому числі ПДВ – 539859,66 грн., що складена та зареєстрована продавцем 28.01.2022, та відсутні підстави формування податкового кредиту покупцем згідно неї.
З урахуванням наведеного, Товариством в порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ 539859,66 грн., що призвело до  завищення суми податкового кредиту у рядку 10 та завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації. 
Щодо виявлених перевіркою порушень пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) у податковій декларації за січень 2022 року на суму 16786,00 грн., то колегія суддів зазначає, що бюджетному відшкодуванню на поточний рахунок платника податку підлягає сума ПДВ, яка фактично сплачена отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.
Як вже було встановлено, ТОВ “Евервелле Україна” завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) по постачальнику ФГ “Аіс-Агро” на суму 16786 грн. Податкова накладна № 10 від 28.01.2022 виписана по другій події – поставка товару, тоді як мала б бути виписана по першій події – надходження коштів як аванс 27.01.2022, а відтак, формування податкового кредиту на підставі такої податкової накладної, як і подальші наслідки такого, зокрема включення сум до бюджетного відшкодування, є протиправним. 
З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції, на переконання суду колегії суддів апеляційного суду, дійшов вірного висновку про обґрунтованість та правомірність оскаржуваних рішень податкового органу, а відтак, підстави для визнання їх протиправними та скасування – відсутні.
При обґрунтуванні постанови і спростуванні доводів апелянта колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також враховується позиція Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформована, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58), згідно якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2   ст. 6 КАС України   суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а   ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»   передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Підстави для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6   статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України   відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРВЕЛЛЕ УКРАЇНА" залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року у справі № 460/27573/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар