ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3644/23 Справа № 208/6743/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року                                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі — АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів, мотивуючи його тим, що у листопаді 2016 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено угоду SAMDNWFD0071374975901, відповідно до якої ним на депозитний рахунок № НОМЕР_1 було направлено кошти (депозитний вклад) в розмірі 8 736,05 грн. строком на 3 місяці.
       Вказував, що після закінчення терміну дії депозитного вкладу, ним було надано заявку на повернення коштів, але банком в їх поверненні було відмовлено, і дію договору та нарахування відсотків продовжено автоматично.
       Зазначав, що листом АТ КБ «Приватбанк» від 09 вересня 2021 року його було повідомлено про те, що станом на 09 вересня 2021 року баланс по вкладу становить 13 792, 81 грн. та у зв`язку із простроченою заборгованістю, банком було прийнято рішення про розірвання угоди SAMDNWFD0071374975901 в односторонньому порядку та вказано, що кошти з вкладу будуть зараховані на рахунок погашення заборгованості по кредитній карті № НОМЕР_2 .
       Посилаючись на те, що 03 серпня 2022 року він звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою та просив перерахувати грошові кошти з рахунку НОМЕР_3 (вклад «Стандарт строковий на 3 місяці) у розмірі 13 792,81 грн. на його рахунок № НОМЕР_4 відкритий в АТ «Універсал банк», листом АТ КБ «Приватбанк» від 30 серпня 2022 року від 15 серпня 2022 року його повідомлено, що банк не може виконати вимогу та здійснити переказ коштів з депозитного рахунку через наявність заборгованість за карткою НОМЕР_5 , а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо утримання коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» перерахувати кошти на депозитному рахунку № НОМЕР_1 на визначений ним банківський рахунок; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
       Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Наголошував на тому, що дії відповідача є протиправними та грубим чином порушують його права як споживача банківських послуг. 
       24 березня 2023 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що ним було направлено лист на адресу ОСОБА_1 про прийняте банком рішення про розірвання укладених з ним договорів та закриття поточних рахунків. У вказаному листі запропоновано йому звернутись до обслуговуючого відділення та надати пакет документів для перерахування залишку коштів на інший рахунок, втім позивачем жодних дій вчинено не було.
        Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що загальна ціна позову у даній справі становить 18 792,81 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 травня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» за вих. №20.1.0.0.0/7-20210520/4921 направило на ім`я ОСОБА_1 повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, за змістом якого банк послався на вимоги п.3 ч.2 ст.8, ст.11, ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_6 від 06 грудня 2019 року, повідомив про прийняте рішення від 20 травня 2021 року про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк.
       Зазначеним повідомленням від 20 травня 2021 року, ОСОБА_1 було повідомлено, в тому числі, що у разі наявності кредитних зобов`язань перед банком, усі кредитні угоди залишаються чинними та не припиняються до повного погашення заборгованості/виконання зобов`язань, проведених належним чином. Що починаючи з дати прийняття рішення про відмову, клієнту буде відмовлено в проведенні фінансових операцій за всіма відкритими банком рахунками/обслуговуванні за іншими продуктами банку. Що для перерахування залишку коштів на рахунок, відкритий клієнтом в іншому банку, у строк до 30 днів від дня надсилання цього Повідомлення про відмову, клієнту чи його представнику необхідно звернутися до будь-якого відділення Банку, маючи при собі такі документи на підтвердження особи, повноважень, тощо, подав заяву про перерахування залишків коштів.
       Також, ОСОБА_1 було повідомлено наслідки не звернення саме його як клієнта чи його представника до банку с трок протягом 30 днів від дня відправлення повідомлення про відмову, як те, що банк після спливу 30 днів від дати відправлення цього повідомлення про відмову, здійснює договірне списання коштів з рахунків клієнта для погашення заборгованості/невиконаних зобов`язань (в тому числі кредитних), що підлягають сплаті банку за укладеними договорами банківських послуг, у розмірах, визначених цими договорами, а залишок коштів на рахунках перераховує на окремий аналітичний балансовий рахунок для подальшого обліку та повернення коштів під час звернення до банку. Та що після здійснення завершальних операцій поточний рахунок закривається, договір банківського обслуговування вважається розірваним.
       Повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 09 вересня 2021 року за №Е.16.0.0.0/4-210909/10483, складеного на ім`я ОСОБА_1 , повідомлено, що між ним та банком було укладено угоду SAMDNWFD0071374975901, вклад «Стандарт строковий на 3 міс.». Станом на 09 вересня 2021 року баланс по вкладу становить 13 792,81 UAН. Та що Приватбанк у зв`язку із наявною у ОСОБА_1 простроченою заборгованістю прийняв рішення розірвати 09 вересня 2021 року угоду в односторонньому порядку. Кошти з вкладу у повному обсязі будуть зараховані на рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитній карті НОМЕР_5 , що підтверджено копією повідомлення (а.с.10).
       Також, згідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 від 15 серпня 2022 року за №20.1.0.0.0/7-220808/14047, позивачу повідомлено про розгляд банком його звернення від 08 серпня 2022 року, та повідомлено про неможливість виконання його вимоги про здійснення переказу коштів з депозитного рахунку через наявну заборгованість за карткою НОМЕР_7 , яка становить 10 406,25 доларів США, з посиланням на вимоги ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та здійснення АТ КБ «Приватбанк» надання банківських послуг у відповідності до Умов та правил, розміщених на офіційному сайті www.privatbank.ua у мережі інтернет, що узгоджується із ст. 634 ЦК України, у відповідності до п. 2.2.1.1.14 Умов, в разі якщо клієнт має прострочену заборгованість за кредитом, наданим банком, або клієнт є поручителем за кредитом, за яким існує прострочена заборгованість, банк має право на свій розсуд: - Після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на поточний рахунок клієнта та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості або - розірвати цей договір. Вклад і нараховані проценти перераховуються на поточний рахунок клієнта та в подальшому використовуються для погашення заборгованості.
       Нарахування процентів проводиться за фактичну кількість днів з дати внесення/дати продовження вкладу за ставкою «до запитання».
       Про це банк надсилає клієнту повідомлення не пізніше, ніж за 2 банківських дні за реквізитами, вказаними в клієнтській базі банку в одному з каналів: через e-mail, систему Приват24, за допомогою SMS або повідомленням через інші електронні канали з зазначенням дати розірвання договору.».
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк діяв у спосіб та порядок передбачений ч.3 ст.651 ЦК України, п.3 ч.2 ст.8, ст.11, ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_6 від 06 грудня 2019 року, згідно до Умов та правил, розміщених на офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.privatbank.ua. Банк про прийняте рішення повідомив позивача в день одностороннього розірвання угоди, що підтверджено повідомленням від 09 вересня 2021 року. Доказів того, що позивачем не приймалися зазначені умови за укладеними між сторонами договорами (депозитним і кредитним), на умовах як істотних що досягнуті і прийняті сторонами на час їх укладання, та в межах діючих правовідносин під час виконання зазначених договорів, та які в тому числі, були розміщені банком на офіційному сайті банку, на час розгляду справи позивачем не подано. Також, позивачем не спростовано отримання ним і повідомлення від 20 травня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» за вих. №20.1.0.0.0/7-20210520/4921 на його ім`я повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
       Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
       Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
       Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
       Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
       Частиною другою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
       Згідно з ч.3 ст.1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
       Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
       Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
       Положенням частин першої, третьої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
       Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
       Частиною першою статті 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.
       Частиною другою згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
       Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, серед інших, банки.
       За змістом положень статті 23 вказаного Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного КК України.
       У день зупинення фінансової операції суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції, та у разі зарахування коштів на транзитний рахунок суб`єкта первинного фінансового моніторингу – про залишок коштів на такому рахунку в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється без попереднього повідомлення клієнта на два робочі дні з дня зупинення включно.
       Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
       Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення, повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках у межах зарахованих сум.
       У разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого кримінального правопорушення, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно, але не пізніше наступного робочого дня, скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.
       Спеціально уповноважений орган у день отримання від правоохоронного органу інформації, передбаченої абзацами п`ятим і шостим цієї частини, зобов`язаний скасувати своє рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій) та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
       Суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансових операцій: третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової операції; негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних фінансових операцій відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової операції; наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій, зазначених у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій); негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу доручення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини третьої статті 31 цього Закону про поновлення фінансових операцій, зупинених на виконання відповідного запиту уповноваженого органу іноземної держави.
       Зупинення та поновлення здійснення фінансових операцій відбуваються у порядку, визначеному суб`єктами державного фінансового моніторингу, які здійснюють державне регулювання і нагляд за діяльністю суб`єктів первинного фінансового моніторингу, або Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у межах їх повноважень.
       Прийняття спеціально уповноваженим органом рішень про зупинення (подальше зупинення, продовження зупинення) відповідних фінансових операцій, зупинення чи поновлення проведення або забезпечення моніторингу фінансової операції відповідної особи на виконання запиту уповноваженого органу іноземної держави та доведення рішень чи доручень спеціально уповноваженого органу до суб`єкта первинного фінансового моніторингу, ліквідатора, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснюються у порядку, що встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
       Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом є остаточними та продовженню не підлягають.
       Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
       Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено статтею 387 ЦК України.
       Аналіз вказаних норм права вказує, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його банківському рахунку, передбачені спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», проте здійснення обмежень відповідно до зазначеного Закону є чітко регламентованим за строками та процедурою, що не дотримані АТ КБ «Приватбанк» при застосуванні обмежень з розпорядження коштами позивача.
       Аналогічних правових висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2019 року у справі №235/5583/16-ц та від 04 вересня 2019 року у справі №761/40546/16-ц, на які послався представник заявника на обґрунтування підстав касаційного оскарження, а також від 17 червня 2020 року у справі №460/5096/15-ц, 16 лютого 2022 року у справі №591/1717/20, від 29 червня 2022 року у справі №755/11610/16-ц, що свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання законності обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його карткових рахунках.
       Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що закон чітко встановлює порядок та межі проведення ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку, підстави та умови проведення додаткового фінансового моніторингу банківських операцій.
       В силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.
       Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.
       Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі №910/ 18504/ /20.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 09 вересня 2021 року за №Е.16.0.0.0/4-210909/10483 на ім`я ОСОБА_1 повідомлено що між ним та банком було укладено угоду SAMDNWFD0071374975901, вклад «Стандарт строковий на 3 міс.». Станом на 09 вересня 2021 року баланс по вкладу становить 13 792,81 UAН. Приватбанк у зв`язку із наявною у ОСОБА_1 простроченою заборгованістю прийняв рішення розірвати 09 вересня 2021 року угоду в односторонньому порядку. Кошти з вкладу у повному обсязі будуть зараховані на рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитній карті НОМЕР_5 .
       Також, згідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 від 15 серпня 2022 року за №20.1.0.0.0/7-220808/14047 позивачу повідомлено про розгляд банком його звернення від 08 серпня 2022 року, та повідомлено про неможливість виконання його вимоги про здійснення переказу коштів з депозитного рахунку через наявну заборгованість за карткою НОМЕР_7 , яка становить 10 406,25 доларів США, 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведено факт того, що між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено угоду SAMDNWFD0071374975901, відповідно до якої ним на депозитний рахунок № НОМЕР_1 було направлено кошти (депозитний вклад) в розмірі 8 736, 05 грн. Згідно відповіді банку, станом на 09 вересня 2021 року баланс по вкладу становить 13 792,81 грн. 
       Також позивачем доведено, що банком було прийнято одноособове рішення про розірвання угоди SAMDNWFD0071374975901.
       Відповідач наголошує на тому, що вказане рішення було прийнято ними 20 травня 2021 року, про що повідомлено позивача повідомленням від 20 травня 2021 року №20.1.0.0.0/7-20210520/4921 . 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів надсилання та доказів отримання позивачем повідомлення від 20 травня 2021 року №20.1.0.0.0/7-20210520/4921. Крім того, у даному повідомлення вказано, що у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання не достовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк.
        Також вказано, що у разі якщо ОСОБА_1 чи його представник не звернуться до банку протягом 30 днів від дня направлення даного повідомлення про відмову, банк, після спливу 30 днів від дати відправлення цього повідомлення про відмову, здійснює договірне списання коштів з рахунків клієнта для погашення заборгованості /невиконаних ним зобов`язань. Втім жодних доказів того, що позивач знав про існування вказаного повідомлення матеріали справи не містять. 
       Тобто банком були здійснені відповідні обмеження по відношенню до позивача. 
       Колегія суддів наголошує на тому, що здійснення обмежень є чітко регламентованим за строками та процедурою, що не дотримані АТ КБ «Приватбанк`у даному випадку. 
       У зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправними дій АТ КБ «Приватбанк» щодо списання коштів у розмірі 13 792,81 грн. з   депозитного  рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я   ОСОБА_1 на підставі угоди №SAMDNWFD0071374975901, та зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13 792, 81 грн. 
       Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Підстав для стягнення моральної шкоди позивачем не доведено та колегією суддів встановлено.
       Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Частиною 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».
       При подачі позовної заяви до суду першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 977,20 грн. (за 1 немайнову вимогу та за 2 майнові вимоги), а за подачу апеляційної скарги 4 465,80 грн. (2 977,20 х 150%).
       Позов задоволено частково, тому з АТ КБ «Приватбанку» підлягає стягненню судовий збір на користь держави за подання позовної заяви позивачем у розмірі 1 984,80 грн., за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 977,20 грн., а всього 4 962 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 

       Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів задовольнити частково. 

        Визнати протиправними дій акціонерного товариства комерційний банк  «Приватбанк» щодо списання  коштів у розмірі 13 792, 81 грн. з депозитного  рахунку № НОМЕР_1  відкритого на ім`я   ОСОБА_1 на підставі угоди №SAMDNWFD0071374975901. 

       Зобов`язати акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13 792, 81 грн. 

       В задоволенні іншої частини позову відмовити. 

       Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 4 962 грн.
       
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 27 квітня 2023 року.

               Головуючий:                                                Е.Л.Демченко 

               Судді:                                                        Т.Р.Куценко 

                                                                               М.О.Макаров