ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/11808/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 
в адміністративній справі №160/11808/22 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
05.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в  якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи на шахті «Дніпровська» ДП «Павлоградвугілля» за період з 26.07.1991 по 31.12.1998 та з 21.02.2005 по 02.01.2006 та проведення перерахунку пенсії із додаванням пільгового стажу;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад, показників, затверджених Кабінетом Міністрів України періоди роботи в «Шахті Дніпровська» ВО «Павлоградвугілля»:  26.07.1991 по 31.12.1998 - дільничий маркшейдер;  21.02.2005 по 18.07.2005  - дільничий маркшейдер; 18.07.2005 по 01.08.2005  - підземний гірничий майстер з повним робочим днем в шахті; 01.08.2005 по 19.09.2005 - підземний начальник зміни, пов`язаний зі спусками в шахту; 19.09.2005 по 02.01.2006 - головний маркшейдер; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з додаванням пільгового стажу, за Списком № 1 та з урахуванням ч. 3 ст. 24 Закону № 1058 з дати призначення пенсії з 28.09.2017.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при призначенні пенсії позивачу не були враховані до пільгового стажу певні, зазначені позивачем, періоди робот, що призвело до отримання пенсії не в повному обсязі. Періоди роботи з 26.07.1991 по 31.12.1998 не зараховані, оскільки відсутні підземні спуски, з 21.02.2005 по 02.01.2006 у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць. Позивач вважає такі дії протиправними з тих підстав, що, пільговий характер роботи позивача підтверджений документами, які подавались до пенсійного органу, а саме: записами в трудовій книжці, довідкою, уточнюючою пільговий стаж. Посилання на відсутність атестації в період з 21.02.2005 по 02.01.2006 є безпідставним. Наказом по шахті «Дніпровська» ДП «Павлоградвугілля» № 108 від 21.02.2000 затверджений перелік посад, які пройшли атестацію, в тому числі, атестовані посади, які займав позивач. З незалежних від підприємства причин у відповідні терміни не була проведена чергова атестація, замість 2005 року атестація проведена в 2006 році, при цьому за минулий термін умови та характер праці, технологія виробництва і дислокація робочих місць не змінились, у зв`язку з чим Дніпропетровська обласна державна експертиза умов праці надала згоду на поширення терміну дії наказу № 108 від 21.02.2000 до 03.01.2006. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи та дав їм неналежну оцінку, просить скасувати рішення суду в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з дати призначення пенсії з 28.09.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. 
Відповідач зазначає, що вимога про здійснення виплати пенсії виходить за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України. Позивач перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду України з 28.09.2017 та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вперше звернувся до Головного управління із заявою від 27.01.2022 щодо зарахування оспорюваних періодів до пільгового стажу роботи за Списком №1, на яке надано відповідь від 08.02.2022 відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Жодних заяв про перерахунок пенсії чи звернень з питань пенсійного забезпечення позивач більше 4-х років до Головного управління не подавав, відповідно, відповідач не приймав рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу. 
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Представник позивача зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався з відповіді на своє звернення, яку отримав поштовим листом 12.02.2022. Пред`явлена позовна вимога здійснити перерахунок та виплату пенсії з додаванням пільгового стажу за Списком № 1 з дати призначення пенсії з 28.09.2017 відповідає ч.2 ст.46 Закону  України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Протиправні дії відповідача щодо порядку розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів призвели до порушення права на отримання пенсії в повному обсязі з дати призначення пенсії з 28.09.2017. На час звернення за призначенням пенсії позивач подав всі необхідні документи, дотримав всіх умов для призначення пенсії.  Вказуючи, що дії відповідача щодо порядку розгляду заяви про призначення пенсії і доданих до неї документів, не повідомлення про необхідність надання додаткових документів або невідповідність поданих документів, бездіяльність щодо перевірки наявного стажу роботи для призначення пенсії, використовуючи надані законом повноваження, є протиправними та триваючими, представник позивача наполягає на тому, що порушене право позивача на призначення  пенсії в повному обсязі підлягає відновленню починаючи з дати призначення пенсії з 28.09.2017. Представник позивача при цьому звертає увагу, що відповідач визнає свої дії щодо не зарахування пільгових періодів роботи протиправними, оскільки не оскаржує рішення суду в цій частині. 
Стосовно твердження відповідача, що позивач не звертався до відповідача із заявами  та зверненнями до 27.01.2022, представник позивача зазначає, жодні норми закону не містять обов`язку пенсіонера звертатись до органів Пенсійного фонду для перевірки правильності призначення та нарахування пенсійної виплати. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з 28.09.2017 отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах за Списком №1. 
При зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 25.09.2017 (а.с.37) позивач подав документи, необхідні для призначення пенсії за віком на пільговим умовах за Списком № 1, в тому числі, копію трудової книжки, довідки про пільговий стаж, довідку про навчання, а також додаткового на вимогу пенсійного органу, табелі виходу на роботу.
Згідно копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював:
- з 26.07.1991 по 31.12.1998 - дільничим маркшейдером в «Шахті Дніпровська» ВО «Павлоградвугілля»;
- з 30.11.2004 по 18.07.2005 - дільничим маркшейдер в «Шахті Дніпровська» ВО «Павлоградвугілля»;
- з 18.07.2005 по 01.08.2005 - підземним гірничим майстром з повним робочим днем в шахті;
- з 01.08.2005 по 19.09.2005 - підземним начальником зміни, пов`язаним зі спусками в шахту;
- з 19.09.2005 по 02.01.2006 - головним маркшейдером.
Згідно довідки №265 від 25.09.2017 про підтвердження пільгового трудового стажу, що видана ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Дніпровське», позивач  працював на посадах:
- з 26.07.1991 по 31.12.1998 - дільничий маркшейдер підземний, зайнятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу;
- з 30.11.2004 по 17.07.2005 - дільничий маркшейдер підземний, зайнятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу;
- з 18.07.2005 по 31.07.2005 - підземний гірничий майстер з повним робочим днем в шахті;
- з 01.08.2005 по 18.09.2005 - підземний начальник зміни, зайнятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу;
- з 19.09.2005 по 02.01.2006 - головний маркшейдер зайнятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу.
Відповідно до наявного в матеріалах пенсійної справи позивача розрахунку стажу станом на 24.09.2017 загальний стаж позивача становить 32 роки 11 місяців 15 днів, з яких за списком № 1 – 16 років 9 місяців 12 днів, військова служба – 2 роки 1 місяць  9 днів, список № 1 шахтарі – 1 місяць 4 дні. Страховий стаж з 01.07.2000 – 17 років 3 місяці 2 дні, загальний стаж (після 2004 року) – 13 років 9 місяців 2 дні. 
Періоди роботи з 26.07.1991 по 31.12.1998  (7 років 5 місяців 6 днів)  та з 21.02.2005 по 02.01.2006 (10 місяців 12 днів) до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховані. 
27.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою щодо врахування до пільгового стажу за Списком № 1 спірних періодів роботи до пільгового стажу та проведення перерахунку пенсії за збільшенням коефіцієнту стажу відповідно до ч.3 ст.24 України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Листом від 08.02.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що періоди роботи з 26.07.1991 по 31.12.1998 та з 21.02.2005 по 02.01.2006 зараховані до страхового стажу, але для зарахування зазначених періодів до пільгового стажу за Списком №1 відсутні законні підстави.
З приводу періоду роботи позивача з 21.02.2005 по 02.01.2006 в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Дніпровське відповідач зазначив, що атестація робочих місць підтверджується результатами атестації робочих місць наказом № 108 від 21.02.2000, наказом № 7 від 03.01.2006, отже вказаний період роботи не підтверджується результатами атестації. 
Період роботи з 26.07.1991 по 31.12.1996 не зараховано до пільгового стажу, оскільки відсутні підземні виходи в шахту у вказаний період, а період з 01.01.1997 по 31.12.1998 не зараховано до пільгового стажу, оскільки підземні виходи в шахту становлять менше 50% робочого часу на рік. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з встановлених у справі обставин,  які свідчать, що у відповідача були наявними підстави для зарахування зазначених вище періодів роботи позивача на пільгових умовах за Списком №1. Відповідачем безпідставно не враховані документи, що були надані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності у нього пільгового стажу за спірні періоди роботи.
Питання щодо застосування передбачених ст.122 КАС України строків звернення до суду сторонами в суді першої інстанції не порушувалось.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, з посиланням на висновки Верховного Суду в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Стосовно наведених відповідачем в апеляційній скарзі доводів, що позовні вимоги про  зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з дати призначення пенсії з 28.09.2017 виходять за межі шестимісячного строку, встановленого наведеною нормою ст.122 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.  
Відповідно до ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За загальними правилами ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, законодавець пов`язує початок перебігу строку звернення до адміністративного суду не з фактичним порушенням прав чи свобод особи, а з моментом, коли особа отримує інформацію про таке порушення. 
У цивільному праві існує інститут позовної давності, норми якого визначені в главі  19 Цивільного кодексу України, тобто правила цього інституту регулює закон, що містить норми матеріального права. 
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частина 2 статті 267 ЦК України прямо передбачає, що заяву про захист цивільного права або інтересу суд має прийняти до розгляду незалежно від спливу позовної давності. 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Таким чином, суд повинен відкрити провадження в справі та почати вирішення справи по суті із з`ясуванням питання про порушення права, про захист якого особа просить в позовній заяві. Лише на цій процесуальній стадії за заявою сторони процесу суд може встановити факт спливу позовної давності та прийняти відповідне рішення – відмовити в задоволенні позову. 
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст.123 КАС України і є іншими. Зокрема, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі    «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
В даному випадку, як встановлено судом вище, пред`явленню позову про оскарження дій відповідача та зобов`язання вчинити певні дії передувало звернення позивача до пенсійного органу із заявою від 27.01.2022 і отримання відповіді, наданої відповідачем листом від 08.02.2022. Саме з отриманням цієї відповіді позивач пов`язує свою обізнаність про порушення своїх прав на отримання пенсії в повному обсязі з дати призначення пенсії -  28.09.2017. 
Доводи відповідача про обчислення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого  ч. 2 ст. 122 КАС України, з дати отримання призначеної пенсії суд апеляційної інстанції вважає помилковими, такими, що  фактично призводить до неможливості реалізувати право на отримання пенсії в належному розмірі. Виходячи з принципу «належного врядування», пенсіонер, який отримує пенсію, виходить з презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. Пенсіонер не має розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Пенсійного фонду.
Відповідно до статей  22,   64 Конституції України  право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених  Конституцією України.
Вирішуючи порушене в апеляційній скарзі питання з приводу застосування встановленого ч.2 ст. 122 КАС України строку звернення до адміністративного суду до спірних відносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі  № 510/1286/16-а вказала, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Також суд апеляційної інстанції  відповідно до ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі в постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 815/460/18, у якій Верховний Суд визначився, як застосовувати строки позовної давності у сфері соціального захисту.
Як зазначив Верховний Суд у справі № 815/460/18, застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з  Конституцією України  право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
Також Верховний Суд у  справі № 815/460/18 зазначив, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала такій фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.
Водночас право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.
Протиправна невиплата пенсії в належному розмірі або протиправне невідновлення виплати пенсії, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України) може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень  відповідний орган Пенсійного фонду України  протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист  пенсійне забезпечення.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
Таким чином, суд не вбачає підстав для обчислення встановленого ч.2 ст.122 КАС України строку звернення до суду з дати отримання пенсії позивачем, внаслідок чого за наведених вище обставин вважає, що строк звернення позивача до суду з цим позовом не пропущений.
По суті прийнятого судом першої інстанції рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про протиправність оскаржуваних дій відповідача, що є наслідком зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу саме з дати призначення пенсії з 28.09.2017, оскільки не нарахування пенсії в належному розмірі на підставі поданих позивачем документів для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 відбулося з вини пенсійного органу, тому нарахування та виплата недоплаченої суми пенсії мають проводитися без обмеження будь-яким строком. 
Спірним у цій справі є питання зарахуваннz до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів роботи на шахті «Дніпровська» ДП «Павлоградвугілля» з 26.07.1991 по 31.12.1998 та з 21.02.2005 по 02.01.2006.
На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 25.09.2017 згідно п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за  списком № 1  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
У вищевказані, спірні, періоди роботи позивача діяли Списки, затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36,  відповідно до яких, професії, за якими працював позивач у вказані ним періоди, віднесені до Списку № 1, а саме: розділом 1 «Гірничі роботи» пунктом 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» підпунктом 1.1 «г» якого передбачено, що право на пільгову пенсію мають працівники, зайняті на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді), зокрема: головні маркшейдери, їх заступники, маркшейдери дільничні.
Належність посад, які займав позивач у вказані вище періоди його роботи  на шахті «Дніпровська» ДП «Павлоградвугілля», до Списку №1 відповідачем не оспорюється. 
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.  Порядок підтвердження наявного трудового стажу  при  відсутності    трудової книжки  або    відповідних    записів    у ній    встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до вказаного вище Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За правилами п.3 Порядку №637 в редакції станом на час звернення позивача до управління Пенсійного фонду України,  за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Відповідно до п.20 Порядку №  637 в редакції на час розгляду пенсійним органом  поданих позивачем документів для призначення пенсії, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). 
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року.
В спірному випадку виданою ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» довідкою №265 від 25.09.2017 про підтвердження пільгового трудового стажу засвідчено, що позивач  в періоди з 26.07.1991 по 31.12.1998  дійсно працював  дільничим маркшейдером підземним, зайнятим на підземних роботах 50% і більше робочого часу; з 19.09.2005 по 02.01.2006 – підземним головним маркшейдером, зайнятим на підземних роботах 50% і більше робочого часу.
Ця довідка, як в ній вказано, видана на підставі особової картки ф. Т 2М, наказів по шахті, табелів спусків в шахту, особового рахунку про зарплату. 
Також в довідці зазначено, що дані професії підтверджені результатами атестації  робочих місць, зокрема: наказ № 120-к від 22.02.1995, наказ № 108 від 21.02.2000, атестація продовжена на підставі листа  № 003/07-1-306 від 03.08.2006 до 03.01.2006, розпорядження № 7 від 03.01.2006. 
Відомості, що зазначені у виданій позивачу довідці №265 від 25.09.2017, яка в повній мірі відповідає вимогам п. 20 Порядку № 637,  відповідачем не спростовані, в установленому порядку недійсними, недостовірними  не визнані.
Таким чином, записами в трудовій книжці позивача та уточнюючою довідкою №265 від 25.09.2017 підтверджено роботу позивача, пов`язану з підземними роботами, а саме: підземним дільничим маркшейдером, та факт зайнятості на підземних роботах 50% і більше робочого часу в період з 26.07.1991 по 31.12.1998, тому вказаний період підлягає зарахуванню до його пільгового стажу, що дає позивачу право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. 
Стосовно не зарахування періоду роботи позивача 19.09.2005 по 02.01.2006 у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до п.4.2 наведеного вище Порядку № 383 результати атестації  (як  вперше  проведеної,  так  і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право  на пенсію  за  віком  на  пільгових  умовах,  впродовж  5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не  змінювались  докорінно  умов  і характер праці (виробництво,  робота,  робоче місце),  що  дають  право  на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком   на   пільгових   умовах  має  бути  проведена  позачергова атестація.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року № 442, та розроблених Міністерством праці України (постанова від 01 вересня 1992 року    № 41) відповідно до цієї постанови Кабінету Міністрів України  Методичних рекомендацій.
Відповідно до п.4 Порядку № 442 атестація проводиться не рідше ніж один раз на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. 
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від    19 лютого 2020 рок у справі № 520/15025/16-а,   що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
В спірному випадку наказом по шахті «Дніпровська» ДП «Павлоградвугілля» № 108 від 21.02.2000  про результати атестації робочих місць затверджений Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1 і №2, до якого  включено посаду позивача.
Розпорядженням директора філіалу ВАТ «Павлоградвугілля» «Шахта «Дніпровська» № 7 від 03.01.2006 про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці затверджений Перелік робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком згідно Списків № 1 і №2, відповідно до якого атестовано посаду, за якою позивач працював у вказаний  період.
Листом від 03.08.2006 № 003/07-1-306 Головний державний експерт умов праці Дніпропетровської області, враховуючи, що  важке фінансове становище,  яке склалося на шахті  «Дніпровська», з незалежних від підприємства причин не дозволило у відповідні терміни провести чергову атестацію робочих місць за умовами праці, за минулий термін умови і характер праці, технологія виробництва і дислокація робочих місць не змінились, дав згоду на поширення терміну дії наказу підприємства від 21.02.2000 № 108 до 3 січня 2006 року. 
Посилання на вказаний лист міститься в уточнюючій довідці №265 від 25.09.2017, поданій позивачем пенсійному органу разом із заявою про призначення  пенсії від 25.09.2017.
Таким чином, за наведеного вище правового регулювання та встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що документи, які подавались відповідачу для вирішення питання по признання пенсії позивачу за віком на пільгових умовах, в повній мірі підтверджують факт роботи і характер виконуваної роботи позивача у зазначені ним періоди на відповідних посадах, що є підставою для зарахування цих періодів до пільгового стажу.
Оскільки відповідач безпідставно не врахував документи, що були надані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності у нього пільгового стажу за спірні періоди роботи, висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії 28.09.2017 є обґрунтованим.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 в адміністративній справі №160/11808/22  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко