ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/914/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Єфанова О.В.) в адміністративній справі №160/914/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:
16.01.2023р.  позивач звернувся до суду з позовом до  Військової частини про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2017 року по 27.12.2022 року включно; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2017 року по 27.12.2022 року включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” від 08 лютого 1995 року №100.
Ухвалою суду від 19.01.2023 року позовну заяву залишено без руху для надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності підстав його пропуску (в частині позовних вимог) та надання відповідних доказів.
Позивачем (представником) подано клопотання /заява в якій вказано, що порушення є триваючим, а отже строк звернення до суду позивачем не пропущено.
Ухвалою суду від 30.01.20223р., враховуючи невиконання вимог ухвали суду від 19.01.2023р.  позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2017 року по 21.11.2021 року включно щодо виплаченої суми 10742,96 грн., та за період з 11.11.2017 року по 29.09.2022 року щодо виплаченої суми 64580,60 грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2017 року по 21.11.2021 року включно щодо виплаченої суми 10742,96 грн., та за період з 11.11.2017 року по 29.09.2022 року щодо виплаченої суми 64580,60 грн. відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” від 08 лютого 1995 року №100 – повернути позивачу.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач (представник) оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача що порушення є триваючим, строки звернення до суду з позовом не було пропущено.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Суд першої інстанції повертаючи позивачу позовну заяву в частині позивних вимог, виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині позовних вимог, не виконано вимог ухвали суду про залишення позову без руху та не надано зави про поновлення строку звернення до суду із зазначенням доказів поважності причин пропуску такого строку.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач пропустив встановлений   ст.122 КАС України    місячний строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за невиплату з вини відповідача заробітної плати (грошового забезпечення)  за період з 11.11.2017 року по 21.11.2021 року включно щодо виплаченої суми 10742,96 грн. (виплачено 22.11.2021р.), та за період з 11.11.2017 року по 29.09.2022 року щодо виплаченої суми 64580,60 грн. (виплачено 30.09.2022р.)
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у   ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення   КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Згідно з ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч.5 ст. 122 КАС України.
При цьому, позивач на обґрунтування позовних вимог про стягнення середнього заробітку за невиплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення зазначає, що остаточно з ним було розраховано 28.12.2022р.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у позивача були наявні спори (три  судові рішення) про розміри належних звільненому працівникові сум: невикористана відпустка як учаснику бойових дій (справа №280/5767/21); індексація грошового забезпечення (справа №280/5772/21) та виплата одноразової грошової допомоги (справа №280/5771/21). Виплата спірної суми на виконання вказаних судових рішень відбулась: 22.11.2021р., 30.09.2022р. та 28.12.2022р, відповідно. 
Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що строки звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку обраховується окремо. Оскільки, виплата грошового забезпечення позивачу за невикористану відпустку як учаснику бойових дій (справа №280/5767/21) виплачена 22.11.2021р.; індексації грошового забезпечення (справа №280/5772/21) виплачена 30.09.2022р., строк звернення позивача із вимогою про нарахування середнього заробітку на виплачену суму, обмежується місяцем з дня такої виплати.
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що  звернувшись із зазначеним позовом 16.01.2023р., позивач пропустив встановлений  ч.5 ст.122 КАС України місячний строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за невиплату з вини відповідача заробітної плати (грошового забезпечення)  за період з 11.11.2017 року по 21.11.2021 року включно щодо виплаченої суми 10742,96 грн. (виплачено 22.11.2021р.), та за період з 11.11.2017 року по 29.09.2022 року щодо виплаченої суми 64580,60 грн. (виплачено 30.09.2022р.). Клопотання, заяву про поновлення строку звернення до суду, не подав, зокрема і на виконання ухвали суду про залишення позову без руху.
Враховуючи зазначене, ухвала суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм чинного законодавства.
Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній зокрема в постанові від 10.02.2022р. справа №300/3142/20.
Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року в адміністративній справі №160/914/23  – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак