Ухвала
Іменем України
 
13 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 331/4819/22
провадження № 61-4803ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни на ухвалу Запорізького апеляційного суду 03 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Дашковської А. В., Кримської О. М., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2023 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни (далі - приватний виконавець) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.
Не погоджуючись із ухвалою суду, приватний виконавець подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання приватного виконавця щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу приватного виконавця на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2023 року залишено без руху. Надано скаржнику строк для надання інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік або сплати судового збору в розмірі 536,80 грн. Роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута апелянту відповідно до частини другої статті 357, частини третьої статті 185 ЦПК України.
16 березня 2023 року через систему «Електронний суд» до апеляційного суду надійшло клопотання приватного виконавця про звільнення від сплати судового збору. В клопотанні просив звільнити її від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, а також у зв`язку з тим, що вона є матір`ю багатодітної сім`ї.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання приватного виконавця щодо звільнення від сплати судового збору. Подовжено строк для усунення недоліків - для надання інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік або сплати судового збору в розмірі 536,80 грн. Роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута апелянту відповідно до частини другої статті 357, частини третьої статті 185 ЦПК України.
28 березня 2023 року приватний виконавець надіслала до апеляційного суду клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування якої зазначено, що вона є самозайнятою особою та має право користуватись пільгами щодо сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду 03 квітня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2023 року повернуто.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи приватного виконавця щодо звільнення від сплати судового збору є такими, що не підлягають розгляду, оскільки щодо них вже було вирішене питання про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору в ухвалах апеляційного суду від 15 березня 2023 року та 20 березня 2023 року. Станом на 03 квітня 2023 року вимоги ухвали апеляційного суду від 20 березня 2023 року не виконані, недоліки не усунуті, а тому апеляційна скарга повертається.
04 квітня 2023 року приватний виконавець подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить судове рішення скасувати і передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявник звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 18 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Також зазначає, що має право як суб`єкт незалежної професійної діяльності, що не втратив свого статусу фізичної особи, користуватись пільгами, передбаченими статтями 5 та 8 Закону України «Про судовий збір». Зазначає, що незаконно відмовляючи їй у звільненні від сплати судового збору суд обмежив їй доступ для правосуддя.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ «SHISHKOV v. RUSSIA» від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір»,.
Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Заявником до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (пункт 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України).
Тлумачення статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається.
Згідно пункту 18 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви, апеляційної скарги у справах про тимчасове обмеження права громадян України на виїзд за межі України. 
Вказаним пунктом частину другу статті 3 цього Закону доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» № 1914-IX від 30 листопада 2021 року, яким також Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 289-2 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України»
Отже, пункт 18 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» стосується саме позовної заяви, апеляційної скарги у справах про тимчасове обмеження права громадян України на виїзд за межі України, поданих в порядку статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Оскільки Закон України «Про судовий збір» не передбачає звільнення від сплати судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали суду за результатами розгляду подання державного або приватного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, то обґрунтований висновок апеляційного суду, що виконавець за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції зобов`язаний сплатити судовий збір, визначений законом.
Апеляційний суд встановив, що виконавцем не надано достатньо доказів, які підтверджують її майновий стан та відсутність можливості сплатити судовий збір, тому в ухвалах від 15 березня 2023 року та 20 березня 2023 року зробив висновок про відсутність підстави для її звільнення від сплати судового збору, розмір якого становить 536,80 грн. 
Станом на 03 квітня 2023 року виконавець не усунув недоліки апеляційної скарги, клопотання про звільнення від сплати судового збору з тих самих підстав були вирішені в ухвалах апеляційного суду від 15 березня 2023 року та 20 березня 2023 року, тому у суду апеляційної інстанції були наявні передбачені частиною третьою статті 185 ЦПК України підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни на ухвалу Запорізького апеляційного суду 03 квітня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат