ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 127/9211/17
провадження № 51-2294км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2022 року в кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдано. Також цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ст. 395 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ст. 395 КК України - у виді арешту на строк 4 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 та ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі. 
Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, повторно, 12.01.2017 року перебуваючи в приміщенні квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 в ході спілкування з ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, скориставшись приятельськими відносинами, які між ними склалися, під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «rm-908», після чого реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, взяв вищевказаний мобільний телефон та роблячи вигляд, що здійснює телефонний дзвінок вийшов з приміщення квартири та в подальшому розпорядився вказаним телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 421 грн. 80 коп.
Крім того, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що відносно нього постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2017 року встановлено адміністративний нагляд строком на один рік і застосуванням обмежень, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних причин та без повідомлення керівництва Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області залишив місце свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та 13.11.2017 року о 23 год., 14.11.2017 року о 23:10 год., 15.11.2017 року о 23:25 год. був відсутній за вказаним місцем проживання, а також 27.09.2017 року та 25.10.2017 року без поважних причин не з`явився на реєстрацію до Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області.
Також органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно, а саме в тому, що він 25.12.2016 року, близько 21:20 год., перебуваючи неподалік від свого помешкання, на перехресті вулиць Баженова-Ватутіна у м. Вінниці, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , у руці якої була жіноча сумочка чорного кольору. Побачивши вказану жінку із даною сумочкою, у ОСОБА_6 виник прямий умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_8 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів, у тому числі проти власності, маючи незняті та непогашені судимості, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 підійшов ззаду ОСОБА_8 , після чого відкрито, шляхом ривка заволодів її жіночою сумочкою, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 5 899,75 грн.
Вироком Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2022 року вирок місцевого суду скасовано. Постановлено визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ст. 395 КК України, та призначити покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ст. 395 КК України - у виді арешту на строк 4 місяці. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України і в цій частині кримінальне провадження закрито. 
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд у разі ухвалення обвинувального вироку та призначення особі покарання за вчинення злочину, строки давності за яким закінчились, має звільнити засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, однак у даному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції, постановивши обвинувальний вирок, звільнив ОСОБА_6 не від призначеного покарання, а від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 та ст. 395 КК України, чим допустив порушення як положень закону України про кримінальну відповідальність, так і порушення кримінального процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримала касаційну скаргу.
Захисник подав клопотання, в якому просив розглядати касаційну скаргу прокурора без його участі, а також зазначив, що заперечує проти задоволення вказаної касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги прокурора, Верховний Суд доходить таких висновків.
Як правильно встановив апеляційний суд, з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ст. 395 КК України складають три і два роки відповідно, а отже, на момент апеляційного перегляду вказані строки минули.
У вироку апеляційний суд зазначив, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_6 протягом трьох років з моменту вчинення кримінального правопорушення від слідства та суду не ухилявся і відомості про його притягнення до кримінальної відповідальності відсутні.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду роз`яснив ОСОБА_6 наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема те, що ці підстави є нереабілітуючими та з`ясував думку останнього щодо можливості закриття кримінального провадження за цих умов, який не заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з цих підстав.
У мотивувальній частині рішення апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закрити в цій частині кримінальне провадження. Проте, в резолютивній частині вироку апеляційний суд спочатку зазначив про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ст. 395 КК України, з призначенням за вказаними нормами закону покарання, а потім ухвалив рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вказаними статтями та закриття кримінального провадження в цій частині.
Наведене свідчить, що апеляційний суд постановив суперечливе рішення - з одного боку, визнав ОСОБА_6 винуватим за ч. 2 ст. 190 і ст.395 КК України та призначив йому відповідне покарання, а з іншого - звільнив його від кримінальної відповідальності за вказаними статтями та закрив у цій частині кримінальне провадження. 
За таких обставин Верховний Суд вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку вказівку на визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ст. 395 КК України, та призначення ОСОБА_6 за цими статтями покарання.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок апеляційного суду - зміні.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2022 року відносно ОСОБА_6 - змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку апеляційного суду про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, та призначення йому покарання за вказаними нормами закону.
В решті вирок апеляційного суду залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3