ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" квітня 2023 р.                                                             Справа №914/56/22
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді:                                                  Плотніцького Б.Д.
Суддів:                                                                                Кордюк Г.Т.
                                                                                Кравчук Н.М.
за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» вих..№01/1499 від 09.01.2023 (вх. № 01-05/119/23 від 10.01.2023) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 (повний текст рішення виготовлено 21.12.2022, суддя Козак І.Б.)
у справі №914/56/22
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ,
до відповідача: Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», м. Львів.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ,
про: стягнення заборгованості 1  038  729  732,47 грн.

за участю представників сторін:
від позивача: Сивик А.П. – адвокат (довіреність №03/01-7 від 03.01.2023);
від відповідача (в режимі відеоконференції): Грибик Р.Г. – адвокат (довіреність №0102/ЗЕ/2023 від 01.02.2023);
від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства “ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО”, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення заборгованості 1  038  729  732,47 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не оплачено в повному обсязі надані позивачем послуги з передачі електричної енергії в межах договору №0424-02013 від 04.05.2019 (в редакції Додаткової угоди №2 від 14.08.2019) за період вересень 2019- жовтень 2021 на загальну суму 697483504,87 грн з ПДВ. Крім того, позивач нарахував відповідачу 96994426,33 грн штрафу, 88796051,29 грн пені, 40546433,31грн 3% річних, 114909316,67 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” до Акціонерного товариства “ДТЕК Західенерго” про стягнення заборгованості 1     038     729     732,47 грн – відмовлено.
При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що ПрАТ “НЕК “Укренерго” не подав доказів того, що сума основного боргу є вартістю електричної енергії, використаної ДТЕК Західенерго для внутрішнього споживання, а зазначив, що є вартістю експортованої електроенергії. Враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, відсутні підстави для стягнення 697483504,87 грн з ПДВ. 
Оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми основного боргу, відтак, прийшов до висновку про відмову в стягненні нарахованих відповідачу 96994426,33 грн штрафу, 88796051,29 грн пені, 40546433,31грн 3% річних, 114909316,67 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно та неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження чи оцінки доказів, та (або) неправильно визначені відповідно до встановлених судом обставин правовідносини.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки аргументам, викладеним в окремій думці (розбіжній) судді Великої Палати Верховного Суду Катеринчук Л.Й. у справі №910/9627/20, де зазначено, що Велика Палата Верховного Суду не мала підстав для залишення без змін рішень судів попередніх інстанцій про задоволення вимог позивача про зобов`язання оператора системи передачі електроенергії (відповідача у справі) припинити дії, спрямовані на нарахування позивачеві як виробникові та експортеру послуг щодо передачі електричної енергії за укладеним сторонами спору договором про надання послуг з передачі електроенергії, який є дійсним і має належно виконуватися.
Крім того, апелянт стверджує, що дослідження питання щодо обґрунтованості стягнення основного боргу по Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013, що виник у період з липня 2019 року по травень 2020 року включно, не є предметом доказування/дослідження у даному спорі. Апелянт зазначає, що стягнення неоплаченого основного боргу по Договору за вищевказаний період є предметом позову у справі №914/935/20, яка слухається також Господарським судом Львівської області (суддя Березяк Н.Є.) і в даний час зупинена.
На переконання апелянта, рішення про стягнення штрафних санкцій в частині їх нарахування за період з липня 2019 р. по травень 2020 р. в рамках розгляду справи №914/56/22 не можна було приймати до вирішення Господарським судом Львівської області обґрунтованості позовних вимог у справі №914/935/20.
Щодо позиції суду першої інстанції, що позивач не надав суду жодних доказів розмежування спожитої відповідачем електроенергії на внутрішньо спожиту чи експортовану, то апелянт зазначає, що Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013 не передбачено ведення обліку такого розмежування. Власне, таке розмежування є ініціативою відповідача, а згодом, як з`ясувалося, і суду.
Апелянт зазначає, що будь-які документи, що підписуються сторонами відповідно до умов Договору, в тому числі акти приймання-передачі послуг, стосуються всього об`єму наданих послуг. Такі акти надані суду в повному обсязі. Суд не ставив перед Позивачем питання про надання доказів розмежування спожитої Відповідачем електроенергії на внутрішньо спожиту чи експортовану, а прийняв своє рішення, виходячи виключно з тверджень Відповідача у цьому питанні.
Відповідно, при поданні позовної заяви Позивач розраховував суму боргу та штрафних санкцій на основі існуючих (і підписаних сторонами) актів приймання-передачі послуг, без розмежування боргу на внутрішнє споживання та експорт електроенергії Відповідачем. У свою чергу, суд не ставив перед Позивачем питання про надання такого розрахунку, який би враховував вищевказане розмежування.
Щодо посилань суду першої інстанції на той факт, що деякі акти підписані Відповідачем з зауваженнями щодо обсягів та вартості електроенергії, то апелянт зазначає, що ні по одному з актів приймання-передачі Послуги Відповідач не здійснював процедуру оскарження зазначеної в акті вартості наданих Послуг відповідно до процедури, визначеної п.6.6. Договору, а тому Позивач вважає, що вищевказані акти прийнято без розбіжностей.
Крім того, апелянт наголошує, що Договір не передбачав будь-якого безоплатного надання послуг Відповідачеві. Надані Позивачем послуги повинні були бути оплачені Відповідачем в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені Договором. Відповідач не заперечив факт надання послуг передачі в частині експортованої електроенергії, однак не виконав своїх зобов`язань по їх оплаті. Така правова позиція Відповідача, що прямо суперечить положенням ст. ст. 901, 903 ЦК України, не отримала належної правової оцінки з точки зору відповідності нормам цивільного законодавства України.
Як висновок, на думку апелянта, вищезазначене свідчить про порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального та матеріального права, а тому він просить суд скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 у справі №914/56/22 та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги НЕК «Укренерго» в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що, здійснивши аналіз апеляційної скарги, він вважає аргументи, викладені в останній, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та висновкам щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/9627/20, з огляду на що в задоволенні апеляційної скарги повинно бути відмовлено, а оскаржуване рішення суду повинно бути залишено без змін.
На переконання відповідача, звертаючись з позовною заявою у справі №914/56/22, НЕК «Укренерго» жодним чином не обґрунтувало ні структуру заборгованості відповідача за Договором, ні причин її виникнення, що зумовило подачу завідомо необґрунтованої позовної заяви, яка не відповідає нормам матеріального права.
Відповідач вказує, що заборгованість, яку заявляє позивач до стягнення в рамках розгляду справи №914/56/22, виникла у зв`язку з несплатою відповідачем суми грошових коштів за послугу з передачі, нараховану на обсяг експортованої АТ «ДТЕК Західенерго» електричної енергії в період з липня 2019 по жовтень 2021 року (включно).
Водночас відповідач наголошує, що на даний момент наявне рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 29.04.2021 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/9627/20, яким зобов`язано НЕК «Укренерго» припинити дії, спрямовані на нарахування АТ «ДТЕК Західенерго» послуг з передачі за Договором при здійсненні експортних операцій, а, відтак, заявлення НЕТ «Укренерго» позовної заяви, яка містить вимогу щодо стягнення заборгованості за надану послугу з передачі згідно Договору, яка нарахована на операції з експорту електричної енергії, є по суті, на думку відповідача, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа у поясненнях на апеляційну скаргу зазначає, що для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з передачі електричної енергії. Договір встановлює обов`язки та права сторін в процесі передачі електричної енергії електричними мережами оператора системи подачі від виробників та установок зберігання енергії (УЗЕ) до систем розподілу, УЗЕ та споживачів, а також при здійсненні експорту/імпорту електричної енергії. Порядок здійснення розрахунків за Договором, в тому числі, в частині нарахування штрафних санкцій у випадку порушення користувачем термінів розрахунку за отримані послуги, встановлено розділом 5 Договору.
Третя особа звертає увагу суду на те, що у межах справи №910/9627/20 суддями ВП ВС було викладено Окрему думку від 03.08.2022, де, зокрема, зазначено: « 4.4. 3 огляду на вказане, враховуючи те, що застосування превентивного способу захисту покликане створювати наслідки тільки на майбутнє, висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду y справі №910/9627/20, не є підставою для списання сум, що були раніше нараховані позивачеві до сплати за послуги з передачі електричної енергії мережами України, не звільняє позивача від обов`язку сплатити раніше нараховані суми та не може впливати на вирішення інших спорів, які могли виникнути між цими самими сторонами раніше».
Третя особа зауважує, що Господарським судом Львівської області в рішенні від 13.12.2022 у справі № 914/56/22 не було надано належної правової оцінки аргументам, наведеним в Окремій думці від 03.08.2022 у справі №910/9627/20, які мають важливе значення для визначення спірних правовідносин та вирішення справи по суті.
Таким чином, враховуючи викладене вище, третя особа просить задоволити апеляційну скаргу НЕК «Укренерго».

В судовому засіданні 05.04.2023 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив таку задоволити та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, надав пояснення, в яких проти вимог апеляційної скарги заперечив та просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, в пояснень на апеляційну скаргу просила про розгляд справи без її участі.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на вищенаведене, та враховуючи, що явка третьої особи в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності третьої особи. 
Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.
Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України та відбувалось в режимі відеоконференції у відповідності до ст.197 ГПК України.
Причини відкладення розгляду справи та процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи викладено в ухвалах суду.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго” (Позивач) є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 тарозпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р “Про погодження перетворення державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” у приватне акціонерне товариство”.
Позивач є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства “Національна енергетична компанія “Укренерго” (ДП “НЕК “Укренерго”) відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК “Укренерго”.
Позивач виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії {п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про ринок електричної енергії”).
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.
Відповідно до п. 2 ч. З ст. 33 Закону України “Про ринок електричної енергії” оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі.
Між Позивачем та Акціонерним товариством “ДТЕК Західенерго”” (далі - Відповідач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013 (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого Позивач - (Оператор системи передачі, далі - ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а Відповідач - (далі - Користувач) зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.
Додатковою угодою №2 від 14.08.2019 р. договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013 викладено в новій редакції.
Згідно з пп. 1 п. 7.1, пп. З п. 9.3 Договору ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату послуг; Користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.
Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:
1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:
2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;
3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;
4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;
5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.
При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.
Згідно з п. 6.5 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-' передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.
Пунктом 6.6 Договору встановлено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги, Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акту приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.
Пунктом 6.7 Договору в редакції додаткової угоди від 14.08.2019 р. передбачено, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.
Відповідно до п. 6.7 Договору у випадку порушення Користувачем" термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.
За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.
Відповідач зобов`язаний оплачувати послугу в порядку та строки, визначені Договором, зокрема п. 6.2, п. 6.5; процедура оскарження не звільняє Відповідача від виконання платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін; у випадку порушення Відповідачем термінів розрахунку, Позивач має право нарахувати штрафні санкції.
Позивачем здійснено в межах строку позовної давності розрахунок штрафу, пені, 3% річних за користування коштами та інфляційних втрат виходячи з суми простроченої заборгованості та часткового її погашення за послуги, надані в період з липня 2019 року по жовтень 2021 року. Враховуючи той факт, що Відповідач, всупереч умовам договору, не повідомляв Позивача про щомісячні об`єми послуг приймання-передачі електричної енергії, які планував отримати, то штрафні санкції за прострочення щомісячних п`яти планових платежів Позивач не нараховував, у зв`язку з відсутністю розрахункової суми.
Станом на дату винесення рішення відповідачем не подано доказів погашення сум нарахованих боргу та штрафних санкцій.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, відзиві та поясненнях на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за Договором №0424-02013 про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 в сумі 1  038  729  732,47 грн, з них: 697 483 504,87 грн - основний борг, 96 994 426,33 грн штрафу, 88 796 051,29 грн пені, 40 546 433,31грн 3% річних, 114 909 316,67 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані там, що відповідачем не оплачено в повному обсязі надані позивачем послуги з передачі електричної енергії в межах договору №0424-02013 від 04.05.2019 (в редакції Додаткової угоди №2 від 14.08.2019) за період вересень 2019 року - жовтень 2021 року.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Права та обов`язки сторін виникли на підставі договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0424-02013 від 04.05.2019, який укладений належним чином, підписаний уповноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є чинним і обов`язковим для сторін.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
ПрАТ "НЕК "Укренерго" відповідно до ліцензії є оператором системи передачі та здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаної енергетичної системи України.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії регулюється Законом України "Про ринок електричної енергії".
За приписами ст. 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема: про надання послуг з передачі.
Відповідно до п.4.ч.3.ст.30 Закону України “Про ринок електричної енергії” виробники мають право здійснювати експорт-імпорт електричної енергії.
Відповідно до п.4 ст.33 Закону, оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії на підставі договору, укладеного на основі типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії.
На виконання вимог Закону та КСП, між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013, за умовами якого позивач зобов`язується надавати послуги з передачі електричної енергії, а відповідач зобов`язується здійснювати їх оплату відповідно до встановленого НКРЕКП тарифу.
Умови договору є типовими та затверджені постановою НКРЕКП № 309 від 14.03.2018 “Про затвердження Кодексу системи передачі”.
При цьому у п. 4.1 договору сторони погодили, що визначення фактичного обсягу послуги з передачі у розрахунковому місяці здійснюється:
для ОСР на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР;
для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника;
для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;
для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;
для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.
Тобто, відповідно до умов Договору, укладеного між АТ «ДТЕК Західенерго» та ПАТ «НАК «Укренерго», для виробників електричної енергії, до яких відноситься відповідач, обсяг послуги з передачі електричної енергії визначається на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії, необхідних для забезпечення власних потреб.
Як встановлено судом першої інстанції, на спростування вимог позивача відповідачем надано відзив, в якому останній зазначає, що у період з 01.07.2019 по 31.10.2021 відповідач спожив для забезпечення власних потреб електричних станцій електричну енергію в обсязі 121 044.56 МВт.год, за яку заплатив позивачу, що ним і не заперечується. У довідці (а.с.34-35, т.ІІ), що подана ДТЕК Західенерго, відображено оплати електроенергії відповідачем на користь позивача.
Натомість, окрім споживання електричної енергії для власних потреб, Товариство здійснювало операції з експорту електричної енергії. У період 01.07.2019 по 31.10.2021 Товариство експортувало електричну енергію в обсязі 6 307 054,744 МВт.год.
Дані щодо експортованих обсягів електричної енергії у період 01.07.2019 по 31.10.2021 підтверджуються інформацією з системи управління ринком (ММ5 платформа). USB-носій з відповідною інформацією знаходиться в матеріалах справи. При цьому, у поданих відповідачем даних виділено об`єми експортованої електроенергії закордон (Угорщина, Польща) за спірний період.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не подав доказів, не пояснив суду структуру суми основного боргу (не розділив внутрішнє споживання та зовнішній експорт).
Натомість, апелянт з такими висновками суду першої інстанції не погоджується і стверджує, що Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.05.2019 №0424-02013 не передбачено ведення обліку такого розмежування, будь-які документи, що підписуються сторонами відповідно до умов Договору, в тому числі акти приймання-передачі послуг, стосуються всього об`єму наданих послуг та такі акти надані суду в повному обсязі.
Однак, слід звернути увагу на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, якою    касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 у справі № 910/9627/20    - без змін. У постанові Велика Палата ВСУ зазначила, зокрема, таке. 
За статтею 4 Закону про РЕ учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з передачі.
При цьому передачею електричної енергії є транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (пункт 60 частини першої статті 1 Закону про РЕ).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 Закону про РЕ електропостачальники мають право купувати та продавати електроенергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами.
Поряд із цим пунктом 1.3.5 Правил ринку передбачено, що кандидат в учасники ринку повинен мати діючі договори, зокрема, про надання послуг з передачі електричної енергії, що укладаються згідно із Кодексом системи передачі (КСП).
Згідно з пунктами 5.2, 5.4, 5.5 КСП укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі. Оператор системи передачі (ОСП) укладає договір про надання послуг з передачі електричної енергії з користувачем до набуття ним статусу учасника ринку електричної енергії відповідно до Правил ринку.
Договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії системою передачі (пункт 5.1 КСП).
Станом на час укладення сторонами Договору про передачу типова форма такого договору містилася у Додатку 6 до КСП, затвердженого постановою НКРЕКП № 309 від 14.03.2018, умови якого не передбачали включення до обсягів послуг з передачі електричної енергії обсягів експортованої електричної енергії, тобто обсягів, які не пов`язані з обсягами споживання електричної енергії споживачами Позивача.
Сторонами не заперечується, що відповідач продовжує сплачувати позивачу вартість наданих послуг з внутрішнього споживання електроенергії, хоча доказів часткової оплати суду не надано.
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що п.6.7 (абзац 4) договору сторони між собою погодили, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів, надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поданий позивачем розрахунок суми боргу та штрафних санкцій не містить детального розрахунку суми основного боргу із розмежуванням боргу на внутрішнє споживання та експорт електроенергії відповідачем, обсягів поставки, суми часткових оплат, залишкових сум боргу по спірних періодах.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, зокрема, зазначено, що 08.10.2020 на офіційній сторінці НКРЕКП розміщено повідомлення про оприлюднення проєкту Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про ринок електричної енергії” щодо оплати послуг з передачі електричної енергії при експортних операціях та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління при здійсненні імпорту та/або експорту електричної енергії” (https://www.nerc.gov.ua/news/oprilyudnyuetsya-proekt-zakonu-ukraini-pro-vnesennya-zmin-do-zakonu-ukraini-pro-rinok-elektrichnoi-energii-shchodo-oplati-poslug-z-peredachi-elektrichnoi-energii-pri-eksportnikh-operatsiyakh-), яким, з урахуванням рекомендацій, викладених у Повідомленні про відповідність “Україна - тариф на послуги з передачі та диспетчеризації електроенергії в частині тарифів на експорт та імпорт” від 28.05.2020, виданому Секретаріатом ЕС, запропоновано внести зміни до названого Закону. Зокрема, у статті 30 Закону про РЕ, яка визначає права та обов`язки виробника, пропонувалося доповнити пункт 10 частини третьої - виробники зобов`язані своєчасно та в повному обсязі сплачувати за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та за послуги, що надаються на ринку електричної енергії, уточненням, - (в тому числі за послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління при здійсненні імпорту та/або експорту електричної енергії). Зауваження та пропозиції до цього проєкту приймалися НКРЕКП до 09.11.2020. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що нарахування плати за послуги з передачі електричної енергії при здійсненні її експорту не передбачено умовами Договору про передачу та чинним законодавством (п.п. 8.33.-8.41 постанови).
Також, колегія суддів критично оцінює твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки аргументам, викладеним в окремій думці (розбіжній) судді Великої Палати Верховного Суду Катеринчук Л.Й. у справі №910/9627/20, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 34 ГПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
В свою чергу, ст. 232 ГПК України визначено види судових рішень.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 232 судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
З наведеного вбачається, що окрема думка судді не є видом судового рішення, визначеним ст.232 ГПК України, тому при вирішенні цього спору до уваги судом не береться. 
Натомість, відповідно до ч.5 чт.13 ЗУ “Про судоустрій і статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. 
Щодо тверджень апелянта, що рішення про стягнення штрафних санкцій в частині їх нарахування за період з липня 2019 р. по травень 2020 р. в рамках розгляду справи №914/56/22 не можна було приймати до вирішення Господарським судом Львівської області обґрунтованості позовних вимог у справі №914/935/20, слід зазначити наступне.
17.08.2020 Господарським судом Львівської області у справі №914/935/20 було ухвалено рішення, яким відмовлено в повному обсязі в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення заборгованості на загальну суму 425 833 563,56 грн за послуги з передачі електричної енергії за укладеним 04.05.2019 Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0424- 02013 з урахуванням додаткової угоди від 04.05.2019 та додаткової угоди № 2 від 14.08.2019 року, за період з липня 2019 по травень 2020.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020, яка була ухвалена за наслідками розгляду апеляційної скарги НЕК «Укренерго», зазначене рішення було залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 04.02.2021, винесеною за наслідками розгляду касаційної скарги НЕК «Укренерго», рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 зі справи № 914/935/20 залишено без змін, а касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - без задоволення.
Тобто, на момент ухвалення Господарським судом Львівської області рішення у справі №914/56/22, у справі №914/935/20 було наявне рішення, яке набрало законної сили, та яким відмовлено в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення заборгованості на загальну суму 425 833 563,56 грн за послуги з передачі електричної енергії за укладеним 04.05.2019 Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0424- 02013 з урахуванням додаткової угоди від 04.05.2019 та додаткової угоди № 2 від 14.08.2019 року, за період з липня 2019 по травень 2020.
Відтак, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що ПрАТ “НЕК “Укренерго” не подав доказів того, що сума основного боргу є вартістю електричної енергії, використаної ДТЕК Західенерго для внутрішнього споживання, а зазначив, що є вартістю експортованої електроенергії. 
Враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність підстав для стягнення 697 483 504,87 грн з ПДВ. 
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 697 483 504,87 грн, позовні вимоги в частині стягнення 96 994 426,33 грн штрафу, 88 796 051,29 грн пені, 40 546 433,31грн 3% річних, 114 909 316,67 грн інфляційних втрат, які є похідними від позовних вимог в частині стягнення у розмірі 697 483 504,87 грн, також задоволенню не підлягають.
Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Однак, апелянтом, всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”, зміни чи скасування рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 у справі №914/56/22. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” вих..№01/1499 від 09.01.2023 (вх. № 01-05/119/23 від 10.01.2023) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2022 у справі №914/56/22 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.04.2023.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                      Плотніцький Б.Д.

Судді                                                                                          Кордюк Г.Т.

                                                                                                    Кравчук Н.М.