ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8443/22                                          Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                    Житняк Л.О.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді           Костюк Л.О.;                    
суддів:                                 Бужак Н.П., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 26 грудня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2022 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення (нарахування) позивачу з 26.07.2021 пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» в мінімальному розмірі 1934 грн та зобов`язати відповідача здійснити з 26.07.2021 розрахунок (нарахування) пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, виходячи із розміру всіх складових заробітної плати, з якої виплачувалась пенсія померлого годувальника, з урахуванням постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2016 у справі №750/5796/16-а та довідки про заробітну плату від 07.06.2016 №01-05/811, виданої Чернігівською обласною радою, та з урахуванням надбавки за особливі заслуги перед Україною померлого годувальника, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову не погоджується з визначенням розміру пенсії, а дії відповідача вважає незаконними та такими, що грубо порушують її конституційне право на соціальний захист та належні соціальні виплати.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо встановлення ОСОБА_1 з 26.07.2021 пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» в мінімальному розмірі 1934 грн.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 26.07.2021 розрахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» в розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, виходячи із розміру всіх складових заробітної плати, з якої виплачувалась пенсія померлого годувальника, з урахуванням постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2016 у справі №750/5796/16-а та довідки про заробітну плату від 07.06.2016 №01-05/811, виданої Чернігівською обласною радою.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримувала пенсію по 3 групі інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , позивач з 03.08.1974 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .
Чоловік позивача перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з квітня 2006 року по 06.07.2021 отримував пенсію по 2 групі інвалідності від загального захворювання відповідно до Закону України «Про державну службу».
Згідно копії свідоцтва про смерть від 12.07.2021 серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер.
26.07.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка.
Відповідач листом від 06.08.2021 №2500-0205-8/39829 відмовив позивачу в переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та перерахунку пенсії згідно поданої заяви, посилаючись на те, що Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» втратив чинність на підставі Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 розділу XI Закону від 10.12.2015 №889-VIII. Тому провести перерахунок пенсії немає можливості, оскільки Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» не передбачено перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Зазначені обставини встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі №620/11165/21, яке набрало законної сили 05.07.2022.
Зазначеним рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області «Про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 30.07.2021 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІу розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника з 26.07.2021.
28.08.2022 відповідачем надіслано лист, з якого вбачається, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі №620/11165/21, позивачу проведено обчислення пенсії з 26.07.2021, розмір якої склав 1934,00 грн. Одночасно запропоновано звернутися з заявою про відмову у виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі №620/11165/21 або виконання зазначеного рішення, у зв`язку з тим, що розмір пенсії зменшується.
27.10.2022 відповідачем надіслано лист відповідь на звернення позивача, зареєстроване 14.09.2022 за №7097/П-2500-22 згідно якого позивачу призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 26.07.2021 та вказано, що оскільки в рішенні суду від 13.01.2022 у справі №620/11165/21 відсутнє зобов`язання щодо порядку обчислення заробітної плати для призначення пенсії, врахувати довідку від 07.06.2016 №01-05/811 при призначенні пенсії підстав немає. В подальшому, відповідачем надіслано лист від 27.10.2022, яким позивача повідомлено про наявність переплати пенсії в сумі 43 813, 25 грн. за період з 26.07.2022 по 31.10.2022, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії.
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною першою статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (пункт 1 частини другої статі 36 Закону №1058-IV).
Положеннями частини третьої статті 36 Закону №1058-IV передбачено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною десятою статті 37 Закону № 3723-XII передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Закон №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII) за винятком статті 37 Закону України №3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII.
Згідно з пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
При цьому, пункт 13 розділу 11 Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першоїстатті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом (частина чотирнадцята статті 37 Закону №3723-XII).
Право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника на підставі статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника з 26.07.2021 підтверджено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі №620/11165/21, яке набрало законної сили 05.07.2022.
Спірним в даному випадку, є питання правомірності дій відповідача під час обчислення зазначеної вище пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи пенсія померлому годувальнику виплачувалась на підставі постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2016 у справі №750/5796/16-а. Також в матеріалах справи міститься довідка від 07.06.2016 №01-05/811 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, видану для перерахунку пенсії померлого годувальника станом на 01.01.2016, згідно якої сума заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , а з 01.01.2011 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 16234,25 грн.
Тобто, позивач має право на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника з 26.07.2021, а отже дії відповідача щодо встановлення (нарахування) позивачу з 26.07.2021 пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» в мінімальному розмірі 1 934 грн. є протиправними.
Щодо вимог про нарахування та виплати позивачу пенсії з урахуванням надбавки за особливі заслуги перед Україною померлого годувальника, зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки згідно з Законом України від 01.06.2000 № 1767-III «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», цей Закон передбачає встановлення громадянам, які мають значні заслуги у сфері державної, громадської або господарської діяльності, досягнення у галузі науки, культури, освіти, охорони здоров`я, фізичної культури і спорту тощо, пенсій за особливі заслуги перед Україною. Пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа згідно із законом.
В той же час, позивач не є особою, яка має право на встановлення зазначеної надбавки до розміру пенсії, а її пенсія має бути обрахована виходячи із заробітної плати померлого годувальника, а не з інших виплат, які померлий годувальник отримував за життя.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.  

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

          М.І. Кобаль