Номер провадження: 22-ц/813/1925/23 
Справа № 495/8960/16-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В., 
за участю секретаря судового засідання: Дерезюк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року про встановлення способу і порядку виконання рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
                        В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 20.02.2015 року вона надала у борг ОСОБА_3 грошові кошти, та відповідно складеної розписки, останній зобов`язався повернути 18 000 000 гривень у строк до 31.06.2016 року. Однак, у передбачений розписці строк, борг не повернув, та вподальшому всіма способами ухиляється від виконання прийнятих на себе зобов`язань. Вказане стало підставою звернення до суду. При цьому позивачка просила суд, стягнути з відповідача на свою користь, моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень та 18 000 000 гривень боргу за розпискою.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 20.02.2015 року у розмірі 18 000 000 грн. В іншій частині вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено за недоведеністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1 000 грн.
У січні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду спільну заяву про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, відповідно до якої сторони просили встановити спосіб і порядок виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року, шляхом:
- передачі ОСОБА_3 , в рахунок погашення боргу за розпискою у розмірі 18 000 000 гривень, у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер: 5110137500:52:013:0081 та дачного будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- та визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку та дачний будинок за вказаною адресою. 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду задоволено. Встановлено спосіб і порядок виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року шляхом передачі ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу в розмірі 18 000 000 гривень в порядку ст..600 ЦК України ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, загальною площею 0,0515 га в межах згідно з планом, кадастровий номер: 5110137500:52:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку 0,0515 га в межах згідно з планом, кадастровий номер: 5110137500:52:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки – для індивідуального дачного будівництва.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 – особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року скасувати, та відмовити заявникам у задоволенні такої заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.2-3 ст..352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Задовольняючи заяву про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заяви.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1-3, 7 ст..435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. 
Відповідно ч.3 ст.33 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. 
При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду, суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду, у спосіб, встановлений раніше. При цьому, при зміні способу та порядку виконання рішення суду, суд не може змінювати зміст та суть самого рішення.
Таким чином, суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин та тільки у випадку відкриття виконавчого провадження.
Такі самі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.06.2019 року у справі № 350/426/16-ц; від 25.11.2015 року у справі № 6-1829цс15; від 16.12.2015 року у справі № 6-2427цс15.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3 були вимоги про стягнення боргу за розпискою/договором позики від 20.02.2015 року.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 20.02.2015 року у розмірі 18 000 000 грн. 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили в рахунок виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики, визнати за ОСОБА_2 право власності на належну ОСОБА_3 земельну ділянку та дачний будинок, що розташовані по АДРЕСА_1 .
Однак, такі вимоги фактично зводяться не до зміни способу та порядку виконання рішення суду, а до зміни резолютивної частини рішення суду.
Тобто сторони фактично просять змінити рішення про стягнення боргу на визнання права власності, що в порядку статті 435 ЦПК України не допускається.
На стадії виконання рішення суду, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних вимог стягувача, що є неприпустимим.
Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація, що вказане рішення перебувало на стадії виконання і у виконавця виникли обставини, які ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.
За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заяви.
Змінивши спосіб і порядок виконання рішення суду зі стягнення з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_2  боргу за договором позики на визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 5110137500:52:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд фактично змінив своє рішення по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України, з яким зверталась позивач.
Іншими словами суд у спосіб зміни порядку виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики, фактично вирішив питання нових вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 5110137500:52:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка не була предметом позову по даній справі та вимоги щодо якої позивачкою не заявлялися.
За таких обставин, суд не мав правових підстав для задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду у наведений ним спосіб.
Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, вказана земельна ділянка, кадастровий номер: 5110137500:52:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була предметом розгляду по цивільній справі № 2-218/11 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ДБК «Металург», ОСОБА_3 , Одеської міської ради, за участю третьої особи Головного управління Держземагентства в Одеській області про визнання частково недійсним протоколу загальних зборів, визнання недійсними державних актів на землю, скасування рішення Одеської міської ради, витребування земельної ділянку у добросовісного набувача.
При цьому рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Визнано незаконними дії щодо внесення виправлень до рішення загальних зборів членів Дачно-будівельного кооперативу «Металург», оформленого протоколом № 1 від 14 серпня 1994 року. Визнано частково недійсним протокол № 1 від 14 серпня 1994 року загальних зборів членів ДБК «Металург» в частині передачі паю ОСОБА_7 – ОСОБА_5 . Зобов`язано Дачно-будівельний кооператив «Металург» поновити членство ОСОБА_1 в Дачно-будівельному кооперативі «Металург`з 14 серпня 1994 року, визнавши її право на пай в розмірі 5 млн. карб., сплачений за 41\100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка розташована на земельної ділянці площею 0,0515 га. Рішення Одеської міської ради № 3245-IV від 11.10.2004 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0515 га за адресою: АДРЕСА_1 - скасовано. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 Серія ОД № 046738 від 16 грудня 2004 року, виданий ОСОБА_5 . Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 .
Ухвалюючи таке рішення, районний суд виходив з того, що 14 серпня 1994 року, на загальних зборах членів ДБК «Металург» ОСОБА_1 була прийнята до членів ДБК «Металург», про що свідчить протокол загальних зборів членів даного кооперативу. Після прийняття ОСОБА_1 до членів ДБК «Металург», вона придбала пай ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та сплатила за нього внесок в розмірі 5 млн карбованців. Вподальшому, невстановленими особами були протизаконно внесені зміни до протоколу загальних зборів членів ДБК «Металург» від 14 серпня 1994 року на підставі якого ОСОБА_1 була прийнята до членів ДБК «Металург», шляхом виправлень, дописів, та зміни члена ДБК «Металург» з ОСОБА_1 на ОСОБА_5 (колишнього чоловіка ОСОБА_1 ), на підставі чого було порушено кримінальну справу за фактом підробки документів за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України та проведено ряд експертиз. В постанові від 01.09.2005 року про порушення кримінальної справи, прокурор вказав, що ОСОБА_1 являлася та досі являється членом ДБК «Металург», а виключена була із членів ДБК незаконно, шляхом підробки протоколу загальних зборів. Разом з тим, ОСОБА_5 , використовуючи підроблений протокол, неправомірно зареєстрував за собою право власності на 41/1000 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , а 16.12.2004 року використовуючи незаконні документи про реєстрацію за ним права власності на 41/1000 частину домоволодіння, незаконно отримав державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та вподальшому вказане майно відчужив ОСОБА_3 .
Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.04.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2013 року залишено в силі.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, вказана земельна ділянка кадастровий номер: 5110137500:52:013:0081, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на момент розгляду районним судом заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення, не була власністю ОСОБА_3 . 
Задовольнивши заяву, суд фактично вирішив питання про права та обов`язки фактичного власника земельної ділянки - ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі, але питання про права якої були вирішені судом.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування незаконної ухвали районного суду, оскільки у такий спосіб районний суд змінив не порядок виконання судового рішення про стягнення боргу, а змінив резолютивну частину рішення суду, вирішивши питання про права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі. При цьому реально обставин, які ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення про стягнення боргу, сторонами не наведено та апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 25.05.2023 року.

       Головуючий                О.М. Таварткіладзе

Судді:                А.П. Заїкін

О.В. Князюк