ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6148/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  09 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.05.2017 №5783-13.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року позов було задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що позивач не звертався до контролюючого органу для отримання пільг щодо сплати земельного податку на момент постановлення спірного податкового повідомлення-рішення.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 25.05.2017 №5783-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у сумі 915,72 грн. за 2017 рік. 
Позивач не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - Податковий кодексу України), відносини щодо земельних питань регулюються Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІП (далі - Земельний кодекс України) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У свою чергу, підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок, земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).
Пунктом 270.1.1 статті 270 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
У свою чергу, положеннями пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Підпунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 та Закону України «Про оцінку землі» від 11 грудня 2003 року № 1378-IV встановлено, що ведення Державного земельного кадастру та надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Держгеокадастр та його територіальні органи.
Згідно пункту 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР зі змінами та доповненнями встановлено, що акти ради сільського, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Відповідно до абзацу 1 пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Згідно з пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що фізичні особи, які є власниками земельних ділянок, мають встановлений чинним законодавством України обов`язок щодо сплати такого податку до бюджету у встановлений законодавством строк.
Водночас, колегія суддів зазначає, що пунктом 281.1 статті 281 Податкового кодексу України встановлено, що від сплати земельного податку звільняються:
- особи з інвалідністю першої і другої групи;
- фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років;
- пенсіонери (за віком);
- ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно з пунктом 281.2 статті 281 Податкового кодексу України звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 статті 281 Податкового кодексу України, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм:
- для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари;
- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара;
- для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара;
- для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара;
- для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.
Як вірно встановлено судом першої інстанції,  позивач володіє земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,06 га з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».
Водночас, згідно довідки Ірпінського ОУПФУ Київської області позивач отримує пенсію за віком потерпілим наслідок аварії на ЧАЕС.
Отже, позивач є особою на яку розповсюджується приписи статті 281 Податкового кодексу України та яка входить до категорії осіб, які звільняються від сплати земельного податку. 
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач звільнений від сплати земельного податку, як особа, що має статус пенсіонера за віком, у власності якої перебуває земельна ділянка, що не є об`єктом оподаткування.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач не подав до податкового органу відповідну заяву про застосування пільги після 1 травня поточного року щодо земельного податку, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 281.4 статті 281 Податкового кодексу України (в реакції чинній на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) визначено, що якщо фізична особа, визначена у пункті 281.1 цієї статті, має у власності декілька земельних ділянок одного виду використання, то така особа до 1 травня поточного року подає письмову заяву у довільній формі до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки про самостійне обрання/зміну земельної ділянки для застосування пільги. 
Пільга починає застосовуватися до обраної земельної ділянки з базового податкового (звітного) періоду, у якому подано таку заяву.
Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає посилання апелянта на те, що позивачу необхідно було подати до уповноваженого органу відповідну заяву про застосування пільги після 1 травня поточного року щодо сплати земельного податку помилковим, оскільки, виходячи з викладених приписів чинного законодавства вбачається, що такі дії передбачені лише для тих фізичних осіб, які мають у власності декілька земельних ділянок одного виду використання. Водночас, як було встановлено в ході розгляду даної справи, позивач є власником однієї земельної ділянки, площа якої становить 0,06 га, при встановленому законодавством розмірі 0,10 га, що вказує на відсутність у позивача необхідності подавати до податкового органу заяву про застосування пільги щодо сплати земельного податку та з урахуванням того, що позивач відноситься до категорії осіб визначених пунктом 281.1 статті 281 ПК України, останній має усі законні підстави для звільнення від сплати земельного податку.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                            І.В. Федотов

Судді:                                                                       Н.М. Єгорова

                                                                                Є.О. Сорочко