УХВАЛА

04 травня 2023 року  
м. Київ

справа №826/26667/15
адміністративне провадження №К/990/10759/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 06 листопада 2015 року №1019 о/с в частині звільнення позивача; поновлення на посаді; виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
У грудні 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, у якому з урахуванням зміни та уточнених позовних вимог, просив суд:
- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві №1019/о/с від 06 листопада 2015 року у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби за скороченням штату;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції України у м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора чергової частини управління поліції Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві з 07 листопада 2015 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції України у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошове утримання (середній заробіток) за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 листопада 2015 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, виходячи з середнього грошового утримання (заробітної плати) в сумі 4847,19 грн. на місяць;
- при неможливості поновити ОСОБА_1 на посаді зобов`язати Солом`янське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, а в разі його ліквідації Міністерство внутрішніх справ України виплатити позивачу грошове утримання (заробітну плату) за весь час вимушеного прогулу виходячи з середнього грошового утримання (заробітної плати) в сумі 4847,19 грн. на місяць;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду та стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача за завдану моральну шкоду грошові кошти в сумі 144 000,00 грн.
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України виділити бюджетні кошти на виконання пунктів 3, 4 та 5 позовних вимог.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року, в задоволені позову відмовлено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2018 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у справі №826/26667/15, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року залишено без змін.
22 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Разом з касаційною скаргою скаржник просив поновити строк на касаційне оскарження обґрунтовуючи тим, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції отримано ним 24 лютого 2023 року. Однак доказів на підтвердження даного факту скаржником подано не було.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та докази, надані на підтвердження вказаних у ньому обставин, колегія суддів прийшла до висновку про поважність причин його пропуску та наявність підстав для його поновлення.
Підстава касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року відповідає вимогам пункту першого частини четвертої статті 328 КАС (в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою).
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подана з дотриманням порядку і строків касаційного оскарження, передбачених статтями 329, 331 КАС України. Підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 327-331, 334, 338 КАС України,
УХВАЛИВ:
Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року та поновити цей строк.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 06 листопада 2015 року №1019 о/с в частині звільнення позивача; поновлення на посаді; виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди.
Витребувати з Київського окружного адміністративного суду справу № 826/26667/15.
Встановити десятиденний строк для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Роз`яснити, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач:                                                                                                                           А.Г. Загороднюк

Судді:                                                                                                                                                   М.В. Білак

                                                                                                                                                          В.М. Соколов