ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 р. 	Справа № 480/13804/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.07.2022, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 26.07.22  по справі № 480/13804/21
за позовом     Головного управління ДПС у Сумській області  
до     Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1         
про стягнення податкової заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Сумській області (далі також – позивач, ГУ ДПС у Сумській області) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також – відповідач, ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути податковий борг у загальній сумі 34 821,78 грн, а саме:
- з єдиного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18050400) у сумі 5901,04 грн;
- з орендної плати з фізичних осіб (код податку 18010900) у сумі 28 615,15 грн.;
- з рентної плати за спецвикористання води (крім рентної плати за спец використання води водних об`єктів місцевого значення) (код податку 13020100) у сумі 305,49 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг у загальній сумі 34821,78 грн, а саме:
- з єдиного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18050400) в розмірі 5901,04 грн, на р/р UА988999980314040699000018568, отримувач ГУК Сум.обл/Ямпільська СТГ/18050400, код отримувача 37970404, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998;
- з орендної плати з фізичних осіб (код податку 18010900) в розмірі 28615,15 грн на р/р UА948999980334189815000018568, отримувач ГУК Сум.обл./Ямпільська СТГ, код отримувача (ЄДРПОУ) 37970404, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998;
- з рентної плати за спецвикористання води (крім рентної плати за спец використання води водних об`єктів місцевого значення) (код податку 13020100) в розмірі 305,59 грн на р/р UАЗ18999980333169357000018568, отримувач ГУК Сум.обл./Ямпільська СТГ, код отримувача (ЄДРПОУ) 37970404, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банка одержувача 899998.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення орендної плати з фізичних осіб у сумі 28615,15 грн, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не з`ясував питання підписання декларації з плати за землю відповідачем (з урахуванням заперечень відповідача щодо підписання такої декларації) та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про проведення відповідної експертизи, що призвело до безпідставного стягнення податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у сумі 28615,15 грн. Також у порушення принципу офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції не дослідив договір оренди землі, що припинив свою дію, та відповідну додаткову угоду до такого договору, яку підписано не відповідачем, а іншою особою.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки податкові повідомлення-рішення, на підставі яких за позивачем обліковується податковий борг, відповідачем ані в адміністративному, ані в судовому порядку не оскаржувались, є узгодженими. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Сумській області.
Відповідачем до контролюючого органу подана заява про застосування спрощеної системи оподаткування від 16.03.2017 (а.с. 12-14), на підставі якої виникло грошове зобов`язання зі сплати єдиного податку з фізичних осіб на суму 2382,72 грн.
Контролюючим органом за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з Єдиного податку з фізичних осіб нараховано відповідачу штрафну санкцію відповідно до податкових повідомлень-рішень:
- від 11.09.2018 за № 0004451818 на суму 2922,64 грн, прийнятого на підставі акта камеральної перевірки № 000245/18-18/1723519957 від 11.09.2018 (а.с. 17);
- від 14.03.2019 за № 0005655313 на суму 595,68 грн, прийнятого на підставі акта камеральної перевірки № 000285/18-28-53-13/ НОМЕР_1 від 14.03.2019 (а.с.18).
Зазначені податкові повідомлення-рішення платником не оскаржувались ані в адміністративному, ані в судовому порядку.
Також ОСОБА_1 подано декларацію з плати за землю від 20.02.2018 (а.с. 26, 27). Згідно з розрахунком суми земельного податку до декларації річна сума податкового зобов`язання становить 34224,49 грн (а.с. 28).
З наданого позивачем податкового розрахунку (а.с. 6), зобов`язання позивача з орендної плати з фізичних осіб, що виникли на підставі поданої податкової декларації з плати за землю № 3053 від 20.02.2018, становлять 27791,59 грн.
Контролюючим органом на підставі акта перевірки про несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб № 000239/18-28-53-13/ НОМЕР_1 від 27.02.2019 прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 за  № 0004725313 на суму 681,61 грн (а.с. 20) та на підставі  акта перевірки про несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб від № 000238/18-28-53-13/ НОМЕР_1 від 27.02.2019 прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 за № 0004715313, яким нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 141,95 грн (а.с. 23).
Зазначені податкові повідомлення-рішення платником не оскаржувались ані в адміністративному, ані в судовому порядку.
Також на підставі поданих відповідачем декларацій з рентної плати у відповідача виникли зобов`язання з рентної плати за спецвикористання води на загальну суму 305,49 грн, а саме:
- № 5063 від 08.05.2018 на суму 76,4 грн (а.с. 29, 30);
- № 7186 від 09.08.2018 на суму 76,39 грн (а.с. 31, 32);
- № 9298 від 09.11.2018 на суму 76,4 грн (а.с.33-35);
- № 2723 від 07.02.2019 на суму 76,4 грн (а.с. 36, 37).
У зв`язку з наявністю податкового боргу, відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, контролюючим органом було сформовано податкову вимогу форми від 11.08.2021 за № 0021562-1303-1818 (а.с. 11) на суму 34821,78 грн, яка надіслана за місцем реєстрації платника податків рекомендованим листом та вручена платнику податків (зворотній бік а.с.11).
З огляду на факт наявності вказаних сум заборгованості, які не сплачені відповідачем у добровільному порядку у строк, установлений законом, позивач звернувся до суду для вирішення питання про їх стягнення у судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості, а також дотриманням податковим органом процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача орендної плати з фізичних осіб у сумі 28615,15 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.
За приписами ч. 1-3 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
В силу положень пункту 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об`єктами оподаткування (ст. 270 Податкового кодексу України) є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
За приписами ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.
Згідно з пунктом 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):
- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);
- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);
- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1);
- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).
Отже факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За приписами підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку у контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.
Отже надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.
Водночас податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 у справі № 804/7638/16, від 04.12.2018 у справі № 806/4015/15.
Відповідно до пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
За положеннями пункту 102.4. статті 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягають оскарженню грошові зобов`язання, самостійно визначені платником податків.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України тощо.
Як зазначено вище, податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у сумі 28615,15 грн, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов`язання, які самостійно узгоджені позивачем, а також нараховані штрафні санкції на суму боргу.
Так, 20.02.2018 ОСОБА_1 подано декларацію з плати за землю за 2018 рік, за якою зобов`язання позивача з орендної плати з фізичних осіб становлять 27791,59 грн, про що зазначено судом першої інстанції у рішенні (а.с. 113 зворот).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи відповідача про те, що ним не підписувалася та не подавалася вказана декларація, не підтверджено належними доказами.
Так, з наданої позивачем копії декларації з плати за землю за 2018 рік вбачається, що її заповнено та підписано А. А. Дригусом 20.02.2018 (а.с. 27).
За несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб податковими повідомленнями-рішеннями від 27.02.2019 за № 0004725313 та № 0004715313 контролюючим органом нараховано штрафні (фінансові) санкції на суму 681,61 грн та на суму 141,95 грн відповідно.
Доказів про те, що вказані податкові повідомлення-рішення платником оскаржувались в адміністративному, чи в судовому порядку відповідачем до матеріалів справи не надано.
Станом на дату звернення контролюючого органу з позовом сума заборгованості у розмірі 28615,15 грн обліковуються в інтегрованих картках відповідача за відповідним платежем (а. с. 6-8).
У зв`язку з непогашенням відповідачем суми податкового зобов`язання протягом встановленого строку контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 11.08.2021 за № 0021562-1303-1818. 
Податкова вимога від 11.08.2021 за № 0021562-1303-1818 належним чином направлена платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення та відповідачем отримана 20.08.2021, докази чого містяться в матеріалах справи (а. с. 11, зворот).
Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано, а судом не встановлено.
Також відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що податковий борг відповідача в період з 11.08.2021 (формування податкової вимоги № 0021562-1303-1818) по 17.12.2021 (звернення Головного управління ДПС у Сумській області з позовом про стягнення податкового боргу до суду) зменшувався до нуля.
На час розгляду справи за відповідачем обліковується заборгованість з орендної плати з фізичних осіб у сумі 28615,15 грн.
Щодо посилань відповідача на необхідність дослідження питання підписання декларації з плати за землю відповідачем (з урахуванням заперечень відповідача щодо підписання такої декларації), то колегія суддів зазначає, що клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи суд першої інстанції розглянув та обґрунтовано відмовив у його задоволенні, з огляду на предмет позову та з мотивів, наведених в ухвалі від 17 лютого 2022 року.
Також, зважаючи на те, що предметом позову у цій справі є стягнення податкового боргу, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на необхідність дослідження договору оренди землі та додаткової угоди до такого договору, довіреності, як обставин, що мають значення для справи і які необхідно дослідити для її вирішення.
Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на те, що Господарським судом Сумської області ухвалою від 19.08.2022 відкрито провадження у справі № 920/594/22 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Ямпільської селищної ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення договору оренди землі, укладеного 05.03.2007 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Сумською обласною державною адміністрацією, з припиненням права оренди Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5925683700:05:011:0095. 
З огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача непогашеної суми податкового боргу, зокрема у сумі 28615,15 грн, що відповідачем не спростовано, зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині є правильним.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 по справі № 480/13804/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк