ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р.                                                                 Справа №914/1380/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                       Желіка М.Б.
                                                                      Орищин Г.В.

секретар судового засідання – Олійник Н.Б.

за участю представників учасників процесу:
прокурор Букаловська Л.Є.
від позивача: не з`явився
від відповідача: Савка Т.В.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури №24-225вих.23  від 10.04.2023 (Вх. № ЗАГС 01-05/1154/23 від 13.04.2023)
на рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2023 (повний текст складено 23.03.2023)
у справі №914/1380/22
за позовом: Керівника Червоноградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області, м. Червоноград Львівської області,
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Попадюка Василя Васильовича, м. Львів,
за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Радехівської міської ради Львівської області, м.Радехів Львівської області, 
за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Лопатинської селищної ради Львівської області, смт.Лопатин Львівської області, 
про стягнення 551'448,80 грн збитків,

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Керівника Червоноградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області до Фізичної особи-підприємця Попадюка Василя Васильовича про стягнення 551'448,80 грн матеріальної шкоди (збитків), завданих державному бюджету, внаслідок поставлення шкільних меблів у кількості 560 комплектів для початкових класів “Нової української школи”, які не відповідають умовам державних стандартів України на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам укладеного договору №390 від 26.11.2018.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2023 у справі №914/1380/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Рішення суду мотивовано тим, що законодавець чітко передбачив як діяти покупцю у випадку, якщо поставлений товар є неналежної якості. Вимог про зменшення ціни товару, відшкодування вартості у частині додатково витрачених бюджетних коштів з метою приведення товару у відповідність вимогам та стандартам, прокурором не заявлено, як і доказів того, що замовник пред`являв претензію постачальнику по якості товару, відповідно до  п.5.4 договору, як і документів, що підтверджували б звернення до відповідача з вимогою про заміну товару чи розірвання у встановленому законом порядку договору, прокурор також не надав. Прокурором також не враховано, що якщо покупець має претензії щодо якості поставленого йому товару, то він вправі скористатися способами захисту, передбаченими ст.678 ЦК України та договором. Натомість прокурор просить стягнути збитки, які визначає вартістю поставленого товару. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Першим заступником керівника Львівської обласної прокуратури подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2023 у справі №914/1380/22 та ухвалити нове рішення яким задоволити позов прокурора повністю, посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову є незаконним та необгрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права та прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, що згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України є підставою для скасування даного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Прокурор вважає, що судом не враховано, що Червоноградській окружній прокуратурі про факт порушення інтересів держави в частині поставки шкільних парт для початкових класів загальноосвітніх навчальних закладів Радехівського району за програмою «Нова Українська школа» неналежної якості стало відомо після внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а саме з 09.04.2021.
Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що ФОП Попадюк В.В. поставив шкільні меблі за умовами вказаного договору, що не відповідають вимогам і стандартам, визначеним законодавством України, умовам чинних державних стандартів України на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам договору № 390. При цьому, отримав бюджетні кошти в сумі 551 448,80 грн. Факт порушення інтересів держави в частині поставки парт неналежної якості підтвердився і за результатами проведення товарознавчих експертиз (їх висновками).
Крім того, прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування органом досудового розслідування отримано довідку (висновок) спеціаліста Західного офісу Держаудитслужби від 31.05.2022, з якої вбачається, що враховуючи висновки судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України Беднарчука М.С. жоден із представлених комплектів меблів, придбаних для учнів навчальних закладів Радехівського району, у ФОП Попадюка В.В., не відповідають вимогам стандартів ДСТУ ГОСТ 22046:2004, ДСТУ EN 1729-2:2004, ГОСТ 11015-93, ГОСТ 11016-93.
Також, прокурор вважає, що відповідно до висновку експерта №420/22-22 від 23.06.2022 за результатами проведення судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні №42021142150000004 документально підтверджується сума матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 551 448,80 грн без ПДВ, завданої державному бюджету України внаслідок поставки ФОП Попадюком В.В. меблів для початкових класів загальноосвітніх шкіл Радехівського району в кількості 560 комплектів.

ФОП Попадюк В.В. у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги , рішення суду першої інстанції залишити  без змін.
Відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, безпідставними, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами та жодним чином не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення пред`явленого позову через обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав та інтересів.
Зокрема, відповідач вважає, що прокурором обрано невірний спосіб захисту порушених на його думку інтересів держави у вигляді відшкодування збитків, так як спеціальним законодавством передбачено способи захисту прав та інтересів покупця, якому поставлено товар неналежної якості (ст. ст.678, 708 ЦК України).
Відповідач зазначає, що з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що товар був прийнятий Відділом освіти Радехівської РДА без зауважень по якості чи будь-яких зауважень щодо не надання товаросупровідних документів, зокрема тих, що підтверджують якість товару. З моменту передачі товару, який був предметом вказаного договору, та до сьогоднішнього дня, ні Відділ освіти Радехівської РДА, ні Червоноградська РДА не висловлювали будь-яких письмових чи усних претензій щодо якості вказаного товару, про що свідчить також відсутність в матеріалах справи письмових претензій до ФОП Попадюка В.В.
Відповідач вважає, що ним поставлено позивачу товар, а тому в будь- якому випадку заявлений спосіб захисту у вигляді повернення суми оплати є таким, що не передбачений договором та законодавством в разі поставки товару неналежної якості. 
Окрім цього, відповідач звертає увагу, що предметом позову прокурора, є саме відшкодування збитків (матеріальної шкоди), однак такий спосіб захисту є неналежним та не відповідає характеру спірних правовідносин, більше того прокурором не доведено заподіяння інтересам держави саме збитків. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою. В даній справі позивачем не надано суду доказів в підтвердження протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими збитками, обставини щодо завдання збитків та не обґрунтовано розмір заявлених збитків.
Відповідач зазначає, що позовна заява прокурора ґрунтується виключно на матеріалах досудового розслідування в кримінальному провадженні № 42021142150000004 від 09.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке здійснюється СВ Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області, при цьому станом на сьогоднішній час відсутній вирок, яким Попадюк Василь Васильович був би визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, більше того Попадюк В.В. навіть не має статус обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні, та таке провадження і надалі перебуває на стадії досудового розслідування.
Зважаючи на те, що позов прокурора обґрунтований поставкою ФОП Попадюком В.В. на підставі Договору №390 від 26.11.2018 шкільних меблів, які містять недоліки у зв`язку із неналежною якістю, до вимог позовних вимог прокурора в інтересах позивача застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Оскільки, товар за вище вказаним договором було передано 26.11.2018, відповідно до вище вказаної накладної, отже позов з приводу недоліків переданого товару, мав би бути поданий не пізніше 26.11.2020 (в межах двох років з моменту передання товару).

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2023 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури №24-225вих.23 від 10.04.2023 (вх.№ЗАГС 01-05/1154/23 від 13.04.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2023 у справі №914/1380/22, призначено розгляд справи на 16.05.2023 
Представники сторін в судовому засіданні виклади доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.05.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.
Відділом освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області прийнято рішення про проведення процедури відкритих торгів на предмет закупівлі ДК 021:2015:39160000-1 Шкільні меблі (НУШ). Тендерним комітетом затверджено тендерну документацію щодо проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару по ДК 021:2015:39160000-1 - Шкільні меблі (НУШ)”, (протокол № 33 від 29.06.2018).
Назва предмета закупівлі згідно тендерної документації: шкільні меблі за кодом ДК 021:2015:39160000-1 (парти шкільні одномісні та стільці для учнів перших класів Нової української школи, стінка для кабінету, шафа для документів). Кількість: 590 комплектів (парта+стілець) 1 станка для кабінету, 1 шафа для документів (Специфікація). 
Технічний опис, якісні та кількісні характеристики визначені у додатку 1 до документації. Проект договору (додаток 5).
В інформаційно-телекомунікаційній системі електронних торгів “Prozorro” (UA-2018-11-07-000073-а), відділом освіти Радехівської РДА проведено переговорну процедуру закупівлі шкільних меблів за кодом ДК 021:2015:39160000-1 - шкільні меблі.
26.11.2018 відділом освіти Радехівської районної державної адміністрації (правонаступником якого є Червоноградська РДА) (покупець) та ФОП Попадюком Василем Васильовичем (постачальник) у порядку переговорної процедури закупівель укладено договір №390, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовникові товар, зазначений в специфікації, що є додатком до цього договору і є його невід`ємною частиною, а замовник – прийняти і оплатити такий товар. Найменування товару ДК 021:2015:3916000-1 - Шкільні меблі (НУШ). 
Кількість товарів (номенклатура, асортимент) товару - згідно із Специфікацією (додаток №1 договору) (п.1.3 договору).
Якість товарів погоджено сторонами у п.2 договору. Так, п.2.1 товар цілком укомплектовується відповідно до вимог тендерної документації, відповідає затвердженим стандартам України або технічним умовам підприємства-виробника, затвердженим на цю продукцію та/або вимогам чинного законодавства.
Сума, що визначена у договорі, становить 559'333,00 грн без ПДВ (п.3.1 договору). 
Строк поставки товару - до 30.11.2018. Місце поставки товарів: Відділ освіти Радехівської РДА (м.Радехів, пр-т Відродження, 19). 
За умовами пунктів 5.3 та 5.4 договору зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару у власність замовника за адресою замовника. Замовник має право пред`явити претензію постачальнику по кількості та якості товару. Претензія готується і подається у письмовій формі і пред`являється постачальнику, по кількості - у день прийому-передачі товару, по якості - в будь-який момент упродовж дії даного договору. Замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це його у строк за 15 календарних днів. Постачальник зобов`язаний забезпечити замовника товаром, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього договору (п.6.2.1 та п.6.3.2 договору). Відповідальність сторін передбачена у розділі 7 договору.
Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2018 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1 договору).
Специфікацією (додаток №1 до договору) сторони погодили найменування, одиницю, кількість та ціну товару, зокрема, 39160000-1 - Шкільні меблі. Комплект: парта учнівська одномісна антисколіозна з полицею + стілець, що регулюється по висоті. 560 комплектів вартістю 551'448,80 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов укладеного договору 21.12.2018 ФОП Попадюком В.В. здійснено поставку товару на суму 559'333,00 грн, з яких 560 комплектів (шкільна парта і стілець) вартістю 551'448,80 грн, про що свідчить копія накладної №1 від 21.12.2018 (том І а.с.30). 
Відділ освіти Радехівської РДА 22.12.2018 здійснив оплату отриманого товару на суму 551'448,80 грн (призначення платежу “ 0611020;2210; СУБ з Д/Б шкільні меблі; накл. №1 від 21.12.2018, дог. №390 від 26.11.2018. звіт від 26.11.2118; без ПДВ”), згідно платіжного доручення №27 від 22.12.2018 (том І а.с.31).
Прокурор зазначає, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021142150000004 від 09.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, проведено товарознавчі експертизи та встановлено, що ФОП Попадюк В.В. поставив шкільні меблі, що не відповідають вимогам і стандартам, визначеним законодавством України, умовам чинних державних стандартів на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам договору № 390, внаслідок чого державному бюджету було заподіяно збитків на суму 551'448,80 грн. У висновку судового експерта Львівського НДКЦ МВС України зазначено, що жоден із представлених комплектів меблів, придбаних для учнів навчальних закладів Радехівського району у ФОП Попадюка В.В. не відповідають вимогам наказу Міністерства освіти і науки України від 23.03.2018 № 283 “Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації освітнього простору Нової української школи”, Інформаційного повідомлення Міністерства освіти і науки України від 21.08.2018 “Вимоги до шкільних меблів Нової Української школи”, затвердженим вимогам та стандартам ДСТУ ГОСТ 22046:2004, ДСТУ EN1729-2:2004, ГОСТ 11015-93, ГОСТ 11016-93, а саме: встановлено наступні невідповідності: 1) стілець (невідповідності висоти, ширини та глибини сидіння) - Т-подібний, не регулюється по висоті 380х448х376-816 (h=380-460) мм; зростова спинка не відповідає вимогам ростової групи №4/5/6; не дотримано вимог щодо виготовлення каркасу стільця (квадратна труба 25х25х1,2 мм та 20х21х2.2 мм з нанесенням порошкової фарби); 2) стіл (тип і варіант столу, номер, наявність і колір маркування) – каркас не відповідає характеристикам кругла металева труба d25/d32мм; стільниця антисколіозна без кута нахилу 7 градусів, екран (задня стінка) з ДСП ламінованої 16 мм відсутній; підставка для технічних засобів навчання на стільниці відсутня.
Відповідач заперечив позовні вимоги та зазначив, що у повідомленні про намір укласти договір UA-2018-11-07-000073-а, звіті про результати процедури закупівлі UA-2018-11-07-000073-а, та в системі “Prozorro” (UA-2018-11-07-000073-а) не зазначено будь-яких вимог щодо меблів, які мав би поставити ФОП Попадюк В.В., не здійснено посилання на будь-яку тендерну документацію, яку можливо ідентифікувати, не зазначено про те, що меблі закуповуються в рамках програми “Нова українська школа”, та повинні відповідати її вимогам. Вказана інформація відсутня і у протоколі від 08.11.2018 року № 49, згідно якого вирішено провести переговорну закупівлю шкільних меблів. Товар прийнятий покупцем, зауважень по якості упродовж дії договору не поступало. Зазначив, що заявлена позовна вимога про стягнення збитків є неналежним способом захисту. 
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення керівника Червоноградської окружної прокуратури з позовом в інтересах держави в особі Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області до Фізичної особи-підприємця Попадюка Василя Васильовича про стягнення 551'448,80 грн матеріальної шкоди (збитків), завданих державному бюджету, внаслідок поставлення шкільних меблів у кількості 560 комплектів для початкових класів “Нової української школи”, які не відповідають умовам державних стандартів України на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам укладеного договору №390 від 26.11.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно з ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про прокуратуру" діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.
Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Як зазначив прокурор, останній звернувся з позовом на захист інтересів держави у сфері охорони дитинства, які полягають у здійсненні представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, що полягають у даному випадку в забезпеченні надходження коштів до державного бюджету.
Прокурор визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Червоноградську РДА як правонаступника з 12.01.2021 Відділу освіти Радехівської РДА та зазначив, що прокуратурою 16.06.2022 на адресу Червоноградської РДА, як правонаступника розпорядника бюджетних коштів з закупівлі комплектів шкільних парт, скеровувався запит №14.58/03-23-1786вих-22 про надання інформації щодо вжиття заходів  стягнення коштів за неналежне виконання ФОП Попадюком В.В. умов договору. 
16.06.2022 Червоноградська РДА повідомила, що з позовом про стягнення коштів не зверталась через відсутність коштів на оплату судового збору. Таким чином, незважаючи на те, що позивач володів інформацією про порушення відповідачем законодавства, самостійно не вживав відповідних заходів та не звертався з позовом до суду..
23.06.2023 прокуратура повідомила РДА про звернення до суду. 

Щодо заявлених позовних вимог судова колегія зазначає таке.
Між сторонами у справі виникли зобов`язання щодо виконання договірних зобов`язань та стягнення матеріальних збитків, завданих державному бюджету.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно з ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.
У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
За змістом ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Як зазначалось вище, п.8 ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 3 зазначеної статті унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди. 
Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.
Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України).
За статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, за змістом якої господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В межах свободи договору сторони погодили чіткий механізм правових наслідків у разі невиконання відповідачем зобов`язань за договором. Так, за змістом п.5.4 та п.6.2.1 замовник має право пред`явити претензію постачальнику по кількості та якості товару. Претензія по якості готується і подається у письмовій формі і пред`являється постачальнику в будь-який момент упродовж дії даного договору, або покупець вправі достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це його у строк за 15 календарних днів.
Як правомірно встановлено господарським судом, предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 551'448,80 грн збитків, які виникли з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №390 від 26.11.2018, що полягало у поставці шкільних меблів, якість яких не відповідала вимогам та стандартам “Нової української школи” для учнів ростової групи 4-5-6.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю; при цьому відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких віднесені: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина; відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків (шкоди), протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками; у свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків; при цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони; слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. 
Частиною 1 ст. 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 226 ГК України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
В ході розгляду справи, в обґрунтування заявлених вимог прокурор покликався на те, що  відповідач поставив шкільні меблі для початкових класів “Нової української школи”, які не відповідають умовам державних стандартів України на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам укладеного договору №390 від 26.11.2018. Тобто, на переконання прокурора, поставлено товар, який за характеристиками не відповідає тому, що визначений договором.
Відповідно до ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.
Якість - це сукупність характеристик товару, що стосуються його здатності задовольняти встановлені і передбачені потреби (ДСТУ, ГОСТ). У договорі якість товару визначається шляхом вказівки на нормативні документи із стандартизації або показників якості (кількісних характеристик товару, надійності, безпеки, енергоспоживання, ергономічних, екологічних, естетичних та ін.) товару. Якщо сторони обирають другий спосіб формування умов з якості товару, вони викладаються у специфікації, що є невід`ємною частиною контракту.
Відповідно до ч.1 ст.678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків товару. 
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (ч. 2 ст.678 ЦК України  
Таким чином, законодавець чітко передбачив як діяти покупцю у випадку, якщо поставлений товар є неналежної якості.
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що звертаючись із позовом, прокурором не заявлено вимоги про зменшення ціни товару, відшкодування вартості у частині додатково витрачених бюджетних коштів з метою приведення товару у відповідність вимогам та стандартам, а також не надано доказів пред`явлення замовником  претензії постачальнику по якості товару, передбачених п.5.4 договору, як і документів, що підтверджували б звернення до відповідача з вимогою про заміну товару чи розірвання у встановленому законом порядку договору, прокурор також не надав. 
Прокурором також не враховано, що якщо покупець має претензії щодо якості поставленого йому товару, то він вправі скористатися способами захисту, передбаченими ст.678 ЦК України та договором. Натомість прокурор просить стягнути збитки, які визначає вартістю поставленого товару.
Стаття 225 ГК України чітко передбачає, що відноситься до збитків і вартість поставленого товару, який не відповідає певним характеристикам, не є збитками.  Відтак, обраний прокурором спосіб захисту у даному спорі є неналежним.
Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19).
Щодо застосування строку позовної давності судова колегія зазначає таке.
Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Оскільки судом першої інстанції правомірно встановлено відсутність підстав для задоволення позову через обрання неналежного способу захисту, відсутні правові підстави для застосовування строків позовної давності та у задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх необгрунтованість.

Також, судова колегія зазначає, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №378/596/16-ц від 29.09.2020).

Частиною 1 статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Пунктами 1, 2, 4, 5 частини 3 статті 2 ГПК України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об”єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв”язок доказів у їх сукупності.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Окрім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає. 

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282- 284 ГПК України, 

Західний апеляційний господарський  суд
ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2023 у справі №914/1380/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури №24-225вих.23  від 10.04.2023 (Вх. № ЗАГС 01-05/1154/23 від 13.04.2023)  залишити без задоволення.
2.Судові витрати за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути у місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.05.2023.

Головуючий суддя                                                               Галушко Н.А.

Суддя                                                                                    Желік М.Б.

        Суддя                                                                                    Орищин Г.В.