П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
18 травня 2023 року                                                                                               м. Київ
 
Справа №379/186/20
Провадження № 22-ц/824/3794/2023
 
Резолютивна частина постанови оголошена 18 травня 2023 року
Повний текст постанови складено  22 травня 2023 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.
 
сторони:         
позивач          заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства,
відповідачі     Головне управління Держгеокадастру в Київській області, ОСОБА_1 ,
третя особа    ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у справі за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства, до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання наказу недійсним, витребування землі з чужого незаконного володіння,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2020 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Богуславське лісове господарство» (далі - ДП «Богуславське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Київській області (далі -ГУ Держгеокадастру в Київській області), ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання наказу недійсним, витребування землі з чужого незаконного володіння.
Позов мотивований тим, що наказом ГУ Держгеокадастру в Київській області від 22 січня 2019 року № 10-508/15-19 СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,00 га. На підставі вказаного наказу 28 лютого 2019 року державним реєстратором Ставищенської районної державної адміністрації здійснено реєстрацію прав власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 30583676; рішення про державну реєстрацію 45837564). 
Позивач вказував, що на момент видачі оскаржуваного наказу, вказана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні ДП «Богуславське лісове господарство». Хоч державний акт на право постійного користування державним підприємством не отримано, право постійного користування підтверджується проектом організації та розвитку лісового господарства, планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, картами-схемами розподілу території лісгоспу, планами лісонасаджень. 
Зазначав, що згідно з інформацією від 05 червня 2019 року № 211, наданої 
ДП «Богуславське лісове господарство» оспорювана земельна ділянка накладається на земельні ділянки лісового фонду у кварталі 83 Улашівського лісгоспу. Крім цього, 
ДП «Богуславський лісгосп» не надавало погоджень на вилучення земельної ділянки 
з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018. 
Згідно з інформацією Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства від 24 травня 2019 року № 04-48/1177 спірна земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення та Управління не надавало погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018. 
Таким чином, всупереч статям 6, 14, 19 Конституції України, частини четвертої статті 20 ЗК України, частини третьої статті 57 ЛК України ГУ Держгеокадастру 
в Київській області на підставі оспорюваного наказу від 22 січня 2019 року відведено 
у приватну власність спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення 
з кадастровим номером 3224483200:03:060:0018 в порушення порядку зміни цільового призначення, за відсутності погодження зміни цільового призначення з органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
Ураховуючи наведене, заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області, який діє в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства просив:
- визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру в Київській області від 22 січня 2019 року № 10-508/15-19-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер 3224483200:03:006:0018), розташовану на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області;
- витребувати на користь держави в особі ДП «Богуславське лісове господарство» 
з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га 
з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018, яка розташована в адміністративних межах Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області;
- стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір.
 
ОСОБА_1 подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що прокуратура в даному спорі не наділена повноваженнями до звернення до суду за наявності діючої державної структури лісгоспу який самостійно може звернутися до суду та відповідно до цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна бути залишена без розгляду.
Також зазначав, що договір купівлі продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений законодавчо вірно, він є дійсний, так і в самому позові до нього претензій не має. ОСОБА_2 отримував зазначену земельну ділянку також відповідно чинного законодавства з проходженням всіх потрібних процедур в тому числі проведення відповідної земельної експертизи та виготовлення земельної технічної документації зі всіма погодженнями.
Звертав увагу, що не надано до суду доказів про перебування самої спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018, що знаходиться на території Лісовицької сільської ради Таращанського району в постійному користуванні ДП «Богуславське лісове господарство», наявні в матеріалах справи планово-картографічні матеріали лісовпорядкування не дають можливості ідентифікувати спірну земельну ділянку та не підтверджують, що саме вона перебуває в користуванні лісгоспу.
Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 
2022 рокупозов заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ДП «Богуславське лісове господарство» до 
ГУ Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру в Київській області та витребування землі з чужого незаконного володіння в частині помилково зазначеного позивача ДП «Богуславське лісове господарство» залишено без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом в інтересах держави 
в особі Державного підприємства Київське лісове господарство прокурором порушено приписи абзацу 3 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.
            Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 
2022 року позовні вимоги заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства до ГУ Держгеокадастру в Київській області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання наказу недійсним, витребування землі з чужого незаконного володіння задоволено.
Визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру в Київській області від 22 січня 2019 року № 10-508/15-19-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер 3224483200:03:006:0018), розташовану на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.
Витребувано на користь держави з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер 3224483200:03:006:0018, яка розташована в адміністративних межах Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.
Стягнено з ГУ Дергеокадастру у Київській області на користь прокуратури Київської області судовий збір у сумі 2 102,00 грн.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір у сумі 2 102,00 грн.
            Рішення суду мотивоване тим, що вилучення не для лісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Богуславське лісове господарство», а також передання у приватну власність такої земельної ділянки не належало до повноважень ГУ Держгеокадастру в Київській області, яке так само не мало повноважень на зміну цільового призначення земельної ділянки.
            23 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду не випливає з необхідністю із наведених в рішенні суду норм права та спростовується тим, що стороною позивача не було надано суду належного та допустимого доказу перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні ДП «Богуславське лісове господарство». Тобто, судом допущено невідповідність висновків, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Безпідставне задоволення судом вимоги про визнання недійсним спірного наказу ГУ Держгеокадастру в Київській області від 22 січня 2019 року № 10-508/15-19-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , потягло за собою наступне задоволення вимоги про витребування на користь держави від заявника спірної земельної ділянки.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 26 жовтня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Савченку С. І.
Листом Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року витребувано 
з Таращанського районного суду Київської області матеріали справи № 379/186/20.
23 листопада 2022 року матеріали справи № 379/186/20 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року.
Зупинено дію рішення Таращанського районного суду Київської області від 
30 серпня 2022 року у справі за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства до ГУ Держгеокадастру 
в Київській області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання наказу недійсним, витребування землі з чужого незаконного.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року справу призначено до розгляду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2023 року апеляційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року прийнято до провадження. 
 
            19 січня 2023 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року залишити без змін.
            Відзив мотивований тим, що факт віднесення спірної земельної ділянки, 
з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018 до земель лісогосподарського призначення підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства 
ДП «Богуславське лісове господарство» 2004 року, Планом лісових насаджень Улашівського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство» лісовпорядкування 
2014 року, планово-картографічними матеріалами, а саме планами лісонасаджень, картами-схемами розподілу території лісгоспу. Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області також вказує, що згідно інформацією від 
05 червня 2019 року № 211, наданою ДП «Богуславське лісове господарство», оспорювана земельна ділянка накладається на земельні ділянки лісового фонду у кварталі 83 Улашівського лісгоспу. ДП «Богуславський лісгосп» не надавало погоджень на вилучення спірної земельної ділянки. Відповідно до картографічних матеріалів, наданих Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об?єднанням ВО «Укрдержліспроект», спірна земельні ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення, а саме земельна ділянка з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018 розміщена в кварталі 83 виділі 3, 14, 12 Улашівського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство». Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області зазначає, що надана у приватну власність ОСОБА_2 спірна земельна ділянка мала лісогосподарське призначення та після її  надання у власність з Державного лісового фонду своє цільове призначення не змінила. Спірна земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебувала 
у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України.
В судовому засіданні прокурор Стовбчатий А.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
            Встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 22 січня 2019 року № 10-508/15-19 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, (кадастровий номер 3224483200:03:006:0018) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.
 
            Згідно відповіді Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства від 24 травня 2019 року № 04-48/1117, останнє не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення земельних ділянок з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018.
            Згідно листів ДП «Богуславське лісове господарство» від 05 червня 2019 року № 211 та від 28 листопада 2019 року № 393, земельна ділянка з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018 накладається на землі державного лісового фонду 
ДП «Богуславський лісгосп» у кварталі 83 виділ 11, 12, 13, 14 Улашівського лісництва. 
ДП «Богуславський лісгосп» не надавало погодження на вилучення земельної ділянки 
з вказаним кадастровим номером.
            08 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 придбав 
у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3224483200:03:006:0018 площею 2,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Реєстраційний номер об?єктанерухомого майна 1780347032244.
            У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або непрвальне застосування норм матеріального права.
У цій справі прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
 
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. В абзаці третьому частини третьої цієї статті міститься заборона здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі
№ 204/6292/18 та від 17 червня 2020 року у справі № 204/7119/18 викладено правовий висновок, згідно з яким саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади, не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами
та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.
У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України… Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, Київське обласне управління лісового та мисливського господарства не надавало згоду на переведення цієї земельної ділянки з лісових земель у землі для ведення садівництва.
Відповідно до частин першої, другої статті 20 ЗК України, тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин),  віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання 
у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель 
є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; 
г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).
При цьому, згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 8 ЛК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право державної власності на ліси набувається 
і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Водночас частиною другою статті 5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Отже, застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, 
а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення 
є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено статтею 122 ЗК України.
Частиною третьою статті 17 ЛК України передбачено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.
Відповідно до пунктів 4, 6, 8 частини першої статті 31 ЛК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають 
у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством;
Районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення (пункт 4 частини першої статті 32 ЛК України).
Отже, питання щодо розпорядження земельними ділянками, в тому числі, земельними лісовими ділянками, державної власності, забезпечення заходів щодо охорони і захисту лісів законодавством покладено на органи виконавчої влади (Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації) за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища.
Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, яке прокурором було визначено позивачем у даній справі, відповідно до Положення про Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом від 12 листопада 2012 № 401, підпорядковується Державному агентству лісових ресурсів України (далі - Держлісагентство України) та 
є його територіальним органом.
Держлісагентство України - центральний орган виконавчої влади України з питань лісового, мисливського господарства, полювання та мисливського собаківництва. Утворене шляхом реорганізації Державного комітету лісового господарства України. Діяльність Держлісагентства спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту навколишнього середовища і природних ресурсів.
Функціями Держлісагентства України відповідно до Положення про Держлісагенство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521 з подальшими змінами, зокрема, є: здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організація ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; ведення державного лісового кадастру та обліку лісів; здійснення моніторингу лісів; прийняття рішення про віднесення лісів до відповідної категорії.
Відповідно до Положення про Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом від 12 листопада 2012 № 401 (далі - Положення), Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагентству України та є його територіальним органом.
Відповідно до пунктів 15, 16 Положення, управління лісового та мисливського господарства утворюються у порядку, передбаченому статтею 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади». Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Управління лісового та мисливського господарства, відповідно до покладених на нього завдань, надає адміністративні послуги, забезпечує організацію лісовпорядних та мисливськовпорядних робіт, розроблення та реалізацію проектів організації і розвитку лісового та мисливського господарства, будівництва об`єктів виробничо-соціального призначення, в тому числі лісових доріг; затверджує матеріали лісовпорядкування, надає висновок та погоджує зміну цільового призначення земельних лісових ділянок для їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, надає дозвіл на переведення земельних лісових ділянок до нелісових земель у цілях, пов`язаних 
з веденням лісового господарства, погоджує визначення місць розміщення підприємств, споруд та інших об`єктів, що шкідливо впливають на стан і відтворення лісів тощо.
Отже, ураховуючи, що завданням Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства є реалізація повноважень Держлісагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці у сфері лісового та мисливського господарства, слід дійти висновку, що Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства є суб`єктом владних повноважень.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави 
у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала цей висновок та зазначила, що під час такої перевірки поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності у Київського обласного та по 
м. Києву управління лісового та мисливського господарства повноважень здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, у спосіб, який обрав прокурор, слід урахувати таке.
Пунктами 1 та 5 частини першої статті 27 ЛК України, пунктом «а» частини першої статті 13, статті 122, частини дев`ятої статті 149 ЗК України, передбачено,
що до повноважень Уряду у сфері лісових відносин належить забезпечення реалізації державної політики у сфері лісових відносин, а також передача у власність та надання 
у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності.
Отже, до компетенції Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства належить лише погодження зміни цільового призначення земельних ділянок. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 січня 2022 року у справі № 369/16419/18 та у справі № 372/2969/18.
У статті 57 ЛК України визначено вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних 
з веденням лісового господарства, відповідно до частини першої якої зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних 
з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок 
у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.
Аналогічне положення міститься у статті 20 ЗК України.
Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені статтею 27 ЛК України, а саме, Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин: 
1) забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; 2) спрямовує та координує діяльність органів виконавчої влади щодо організації охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 3) забезпечує розроблення та виконання загальнодержавних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 
4) затверджує державні програми з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 5) передає у власність, надає у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності; 7) приймає рішення про обмеження або тимчасове припинення діяльності підприємств, установ та організацій 
у разі порушення ними природоохоронного та лісового законодавства; 8) вирішує інші питання у сфері лісових відносин відповідно до Конституції України та закону.
Статтею 13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності 
в межах, визначених цим Кодексом.
            Порядок вилучення земельних ділянок визначено статтею 149 ЗК України, якою встановлено, що Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
У частинах п`ятій статті 149 ЗК України встановлено, що Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства;в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.
Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Так, Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства є суб`єктом владних повноважень інтереси, якого може представляти прокурор, однак на законодавчому рівні не наділене повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, відповідно, не є органом, який може бути належним позивачем у спірних правовідносинах.
Відсутність у Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства права на розпорядження спірною земельною ділянкою прокурором при апеляційному перегляді справи не спростовано.
Так, позов пред`явлено на захист інтересів держави, ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання, право розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності було прийняте ГУ Держгеокадастру у Київській області з перевищенням повноважень, тобто, спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави - поза його волею, що свідчить про порушення права Кабінету Міністрів України, а не Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.
Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом.
Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача 
і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Під час прийому позовної заяви до розгляду, на основі норм матеріального права, суд визначає чи є сторони належними. Відповідно, позивач 
і відповідач визнаються належними сторонами, якщо є припущення вважати, що вони 
є носіями спірного права або охоронюваного законом інтересу.
Однак, не завжди справа порушується належним позивачем, а в якості відповідача залучається належний відповідач.
У момент порушення справи не завжди відомо, чи є позивач суб`єктом права, чи порушене його право, чи є порушником права саме та особа, на яку вказує позивач. Тому позивача і відповідача в момент порушення справи вважають можливими суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.
Неналежними сторонами в цивільному процесі будуть ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Неналежний позивач - це особа, якій не належить право вимоги по пред`явленому в суді позову, а неналежним відповідачем та особа, що не повинна відповідати по пред`явленому до неї в суді позову.
Встановлені вище обставини є самостійною підставою для відмови в позовних вимогах заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області 
в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення 
у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
            У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору, які поніс ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги в сумі 6 306,40 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6306,40 грн за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена 
в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                               О.І. Шкоріна