ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3093/23 Справа № 242/6347/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черков В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 242/6347/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач - керівник Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, 
відповідачі - Селидівська міська рада, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу керівника Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 06 січня 2023 року, яка постановлена суддеюЧерковим В.Г. в місті Селидове Донецької області та повне судове рішення складено 06 січня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року керівник Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, звернувся до суду з позовом до Селидівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа – приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Донецької області Климова Оксана Володимирівна, про визнання незаконним та скасування рішення Селидівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, який мотивованно тим, що на засідання дванадцятої чергової сесії Селидівської міської ради VIII скликання 20.09.2021 року прийнято рішення № 8/12-367 «Про продаж земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 », яким продано вказаній громадянці земельну ділянку, площею 0,0670 га, з кадастровим номером 1413800000:03:004:0310 під розміщення та обслуговування торгівельного павільйону закусочної з літнім майданчиком та ганками із земель житлової та громадської забудови комунальної власності Селидівської міської ради. В подальшому, 30.09.2021 року, між Селидівської міської радою та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Климовою О.В., зареєстровано у реєстрі за № 1004. Вказує, що відповідно до Генерального плану м. Селидове, затвердженого рішенням Селидівської міської ради від 25.04.2018 № 7/31-972, вказана земельна ділянка розташована в Парку відпочинку м. Селидове (експлікація 2.10), а тому, відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, не може бути передана у приватну власність. З урахуванням цього, позивач вважає рішення міської ради № 8/12-367 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, договір купівлі-продажу – визнанню недійсним, державну реєстрацію права власності – скасувати, а земельну ділянку – повернути.
Одночасно з позовом, керівником окружної прокуратури подана заява про забезпечення позову, яка мотивована тим, що земельна ділянка, площею 0,0670 га, з кадастровим номером 1413800000:03:004:0310, яку набула ОСОБА_1 , може бути в подальшому відчужено, тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення реального поновлення прав та інтересів територіальної громади Селидівської міської ради, оскільки відповідач ОСОБА_1 на даний час має реальну можливість вільно розпорядитися спірною земельною ділянкою. 
Просить накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0670 га, з кадастровим номером 1413800000:03:004:0310.
Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області від 09.12.2021 року вказану заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.
Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області від 11.01.2022 року відмовлено у прийнятті заяви про забезпечення позову.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2022 року ухвалу від 11 січня 2022 року щодо відмови у прийнятті заяви керівника Покровської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі № 242/6347/21 скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06 січня 2023 року у задоволенні заяви керівника Покровської окружної прокуратури про забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до Селидівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа – приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Донецької області Климова Оксана Володимирівна, про визнання незаконним та скасування рішення Селидівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку – відмовлено.
В апеляційній скарзі керівник Покровської окружної прокуратури просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування того, що судове рішення у даній справі підлягатиме примусовому виконанню, оскільки позивачем завлено позовну вимогу щодо повернення земельної ділянки. При цьому, наголошує на тому, що арешт не чинить перешкод у користуванні власністю, оскільки є лише забороною на розпорядження майном, тобто унеможливить його відчуження до вирішення спору по суті.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Лушер Н.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі позивачем (прокурором) заявлено вимоги про скасування рішення міської ради про продаж земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки, та рішення суду на наслідками розгляду цих вимог не підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим захід забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.
З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
       Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
       Відповідно до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення. 
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Селидівської міської ради від 20.09.2021 № 8/12-367 вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під розміщення та обслуговування торгівельного павільйону закусочної з літнім майданчиком та ганками за адресою: АДРЕСА_1 , а також продати ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0670 га, з кадастровим номером 1413800000:03:004:0310, під розміщення та обслуговування торгівельного павільйону закусочної з літнім майданчиком та ганками за адресою: АДРЕСА_1 , із земель житлової та громадської забудови комунальної власності Селидівської міської ради (код КВЦПЗ 03.07).
Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.09.2021 року Селидівська міська рада продала, а ОСОБА_1 (за умови сплати вартості) купила земельну ділянку, площею 0,0670 га, з кадастровим номером 1413800000:03:004:0310, під розміщення та обслуговування торгівельного павільйону закусочної з літнім майданчиком та ганками за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; вид використання земельної ділянки: для обслуговування павільйону закусочної з літнім майданчиком та ганками.
Керівником Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, заявлено позовні вимоги щодо визнання рішення міської ради № 8/12-367 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та повернення спірної земельної ділянки.
Отже, фактично об`єктом спору у даній справі є земельна ділянка, площею 0,0670 га, з кадастровим номером 1413800000:03:004:0310, під розміщення та обслуговування торгівельного павільйону закусочної з літнім майданчиком та ганками за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову – накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову: відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене, заходи у вигляді арешту майна відповідача, яке є предметом спору у даній справі, є співрозмірними до позовних вимог, забезпечують виконання судового рішення в разі можливого задоволення позову.
Також, суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору по суті, з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.
При цьому, одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ст. 2 ЦПК України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.
Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.
Разом з тим, вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову. 
Так, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що на час розгляду даної справи існує об`єктивна необхідність вжиття заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку саме шляхом заборони відчуження цієї земельної ділянки, зважаючи на адекватність даного заходу забезпечення позову по відношенню до заявлених позовних вимог, на забезпечення яких воно вживається.
Крім того, колегія суддів зазначає, що не можуть бути задоволені вимоги позивача керівника Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про забезпечення позову у даній справі саме на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення у справі, оскільки дія заходів забезпечення позову та порядок їх скасування врегульовано положеннями статті 158 ЦПК України та суд не вправі вирішувати такі питання одночасно із вирішенням питання щодо наявності правових підстав для забезпечення позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, - задовольнити частково.
       Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 06 січня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
       Заяву керівника Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про забезпечення позову – задовольнити частково.
       Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0670 га, з кадастровим номером 1413800000:03:004:0310, вартістю 581 438,87 гривень, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження.
       В іншій частині в задоволення заяви про забезпечення позову – відмовити.        
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: