П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/10854/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Маслоід Олена Степанівна 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
18 травня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачеві грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача здійснити позивачеві нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсії за віком станом на день призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.02.2023 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.02.2023 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні з 07.12.2021 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, обчислену відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 Закону №1058, з урахуванням наданих документів про стаж та заробіток. Жодних умов п. 7-1 розділу ХV Закону №1058 позивачем на момент звернення не дотримано, а саме: 1) не досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058 – 60 років ( вік позивача на дату звернення – 54 року 04 місяці); 2) відсутність 30 років стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в закладах та установах державної або комунальної форми власності; 3) позивачеві призначено та виплачується пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2, обчислена відповідно до ст. 27 та ст. 28 Закону №1058. Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для призначення грошової допомоги в розмірі 10 пенсій за віком відповідно до п. 7-1 Закону №1058.
Позивач не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з 07.12.2021 перебуває на пенсійному обліку відповідача, де отримує пенсію за віком на пільгових умовах, обчислену згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
07.10.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідач за результатами розгляду вказаної заяви, листом від 28.10.2022 № 8613-8266/Т-02/8-0200/22 відмовив позивачеві у виплаті зазначеної грошової допомоги у зв`язку з не досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (вік – 60 років).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачеві грошової допомоги відповідно до п. 7-1 р. XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до п. 7-1 р. XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Згідно із п. «е»  ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909  (Перелік № 909)), незалежно від віку.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, затвердженого  Постановою Кабінет Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (Порядок №1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж»  ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.
Згідно із п.5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж»  статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 року у справі № 466/5637/17.
У постанові Верховного Суду від 27.11.2018 року № 328/1619/17 зазначено, що синтаксичний аналіз п. 7-1 р. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та п. 5 Порядку № 1191, дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком. Отримання вказаної грошової допомоги визначене як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Відповідно до п. 7 Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
За змістом листа відповідача від 28.10.2022 року № 8613-8266/Т-02/8-0200/22 єдиною підставою для відмови позивачеві у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, що передбачена п.7-1 р.ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 є те, що позивач не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058.
При цьому, відповідно до п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01.10.2011, призначається пенсія за віком відповідно до  Закону № 1058  та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого Законом № 1058, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж»  ст.55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Встановлено, що позивач працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується копією трудової книжки позивача. Так, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач з 01.04.1988 перебувала і дотепер перебуває на посаді, визначеній п. "е" ст. 55 "Про пенсійне забезпечення" як працівник охорони здоров`я.
Позивачу з 07.12.2021 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2. Страховий стаж позивача на момент призначення пенсії склав 36 років 01 місяців 24 дні, тобто був достатнім для виплати їй грошової допомоги, передбаченої п.7-1 р.ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058.
Доводи позивача щодо відсутності у позивача  необхідного стажу обґрунтовано не враховані судом першої інстанції, адже такими доводами не обґрунтовано спірну відмову, що викладена у листі від 28.10.2022 № 8613-8266/Т-02/8-0200/22.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до  статті 27  та з урахуванням норм  статті 28  цього Закону.
Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років - по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.
Тому, наявність в особи певних умов дійсно надає їй пільги у вигляді можливості призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, тобто, саме пенсії за віком, а не будь-якого іншого виду пенсії, позаяк вказана норма не пов`язує настання у позивача права на пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з досягненням нею пенсійного віку, передбаченого  ст.26 Закону № 1058.
Верховним Судом у постанові від 16.06.2022 у справі № 200/854/19-а вказано, що основною умовою, з якою законодавець пов`язує наявність права на грошову допомогу, є факт роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах, визначених ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», саме в день досягнення пенсійного віку.
Оскільки позивач на момент призначення їй пенсії за віком працювала на посаді, що визначена ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відтак вона має право на призначення та виплату спірної грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Таким чином, апеляційний погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачеві грошової допомоги відповідно до п. 7-1 р. XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058. Для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсії за віком станом на день призначення відповідно до п.7-1 р.XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Мацький Є.М.