Справа №755/5308/21                                                                                                        Головуючий в суді І інстанції Хромова О. О.
Провадження № 22-ц/824/3001/2023                                                                                     Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 травня 2023 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Шевчук А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузора Вікторія Тимофіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із спадкодавцем на час відкриття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона познайомилась із ОСОБА_3 у 1989 році на роботі у ДП «Украгропромтеплиця», де вони разом працювали і їх відносини розвивались і тривали протягом понад 30 років до смерті ОСОБА_3 . 
Зазначала, що поки були живі батьки ОСОБА_3 до березня 2014 року вона та ОСОБА_3 проживали окремо, через те, що ОСОБА_3 доглядав за своєю матір`ю похилого віку і проживав з нею у АДРЕСА_1 . 
Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона з ОСОБА_3 прийняли  рішення проживати надалі разом, для чого останній 01 травня 2014 року переїхав до її будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Відтак, вказує, що вони разом мешкали, працювали, вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет.
Вказує, що 19 червня 2014 року ними за спільні кошти була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_3 та за їх спільні кошти був зроблений ремонт в даній квартирі.
Зазначала, що вони із спадкодавцем за спільні кошти раз на рік, починаючи з вересня 2015 року подорожували.
Починаючи з червня 2020 року самопочуття ОСОБА_3 почало стрімко погіршуватись. Оскільки останні місяці перед смертю (серпень - вересень 2020 року) ОСОБА_3 проходив курс хіміотерапії, його фізичний стан був дуже слабкий і виснажений, і ними, за усною домовленістю, було вирішено, що тимчасово ОСОБА_3 буде час від часу залишатись у м. Києві у квартирі АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, а нею було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 від02 жовтня 2020 року і проведені за власні кошти ритуальні обряди, кремація та поховання померлого, що підтверджується договором-замовленням від 05 жовтня 2020 року № 8.136881К, чеком від05 жовтня 2020 року № 27818, довідкою про одержання праху № 8.136881, замовленням від 26 січня 2021 року № 419/20, свідоцтвом про поховання від 26 січня 2021 року № 12972-9960.
Після померлого ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . 
Заповіт ОСОБА_3 за життя не складав, був одинокою особою, в шлюбі не перебував, дітей та близьких родичів у нього не було.
Вказувала, що встановлення даного факту необхідно для набуття нею права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 на підставі статті 1264 ЦК України.
На підставі викладеного, просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_3 , з 01 травня 2014 року по час відкриття спадщини - день смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року позов задоволено та встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_3 , з 01 травня 2014 року по час відкриття спадщини - день смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що вона є спадкоємцем за законом третьої черги та, що жодними письмовими доказами позивачка не довела факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю  за спільною адресою, придбання разом за спільні кошти будь-якого  майна, спільного відпочинку, які б засвідчували реальність сімейних відносин.
Вказує, що ОСОБА_3 набув спірну квартиру в м. Ірпіні згідно договору дарування від 19.06.2014 року, а тому вона є його особистою приватною власністю.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту проживання її з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки більше п`яти років, ОСОБА_2 вказувала, що встановлення такого факту необхідне для прийняття спадщини  після смерті ОСОБА_3 , однак, на думку місцевого суду, закон у даному випадку не дає їй права на спадкування як спадкоємцю четвертої черги після смерті померлого ОСОБА_3 за наявності спадкоємця за законом третьої черги за правом представлення відповідача ОСОБА_1 , а тому нею обрано неефективний спосіб захисту порушеного права. Однак, оскільки відповідачем не надано суду належних письмових доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у родинних відносинах та ступеня їх споріднення, то суд вважав і відсутніми підстави для відмови у встановленні факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 .
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_3 , з 01 травня 2014 року по час відкриття спадщини - день смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачем було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 від 02 жовтня 2020 року і проведені за власні кошти ритуальні обряди, кремація та поховання померлого, що підтверджується договором-замовленням від 05 жовтня 2020 року № 8.136881К, чеком від 05 жовтня 2020 року № 27818, довідкою про одержання праху № 8.136881, замовленням від 26 січня 2021 року № 419/20, свідоцтвом про поховання від 26 січня 2021 року № 12972-9960.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 був власником майна, зокрема, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Заповіт ОСОБА_3 за життя не склав, був одинокою особою, в зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей у нього не було.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
ОСОБА_2 вказувала, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне для вирішення її спадкових прав після смерті ОСОБА_3 .
Оскільки судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не склав, а тому, відповідно до статті 1233 ЦК України, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини  або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
В порядку частин четвертої-шостої статті 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно із абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2022 року в справі № 149/2697/21 (провадження № 61-10505св22) зроблено висновок, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження                           № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України). Предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
У постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц міститься висновок Верховного Суду, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Крім того, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. (Постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року №490/4949/17). 
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що показання свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і що показання допитаних у даній справі свідків про наявність сімейних (фактичних подружніх) відносин між позивачем та ОСОБА_3 є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між даними особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що даним відносинам були притаманні ознаки сімейних.
Показання свідків та спільні фотографії з відпочинку не можуть бути єдиною і достатньою підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 р. у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 р. у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 р. у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 р. у справі № 490/10757/16-ц.
У постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц міститься висновок Верховного Суду, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Крім того, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (Постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року №490/4949/17).
Колегія суддів приймає до уваги заперечення відповідача щодо недопустимості доказу на підтвердження наявності спільного бюджету копію договору №011 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 09 червня 2015 року, оскільки доказів того, що ці ремонтні роботи були проведені та оплачені за рахунок спільних з ОСОБА_3 коштів позивачем не надано.
Також на відсутність спільного бюджету та спільно нажитого майна подружжя вказує той факт, що квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 отримав в дар згідно договору дарування від 19.06.2014 року.
Крім цього, колегія суддів враховує, що ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Водночас згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
За змістом положень ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання. Отже, закон пов`язує місце проживання фізичної особи із фактом реєстрації у такому житлі.
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції безпідставно не надано оцінки тій обставині, що з паспортних документів позивача і ОСОБА_3 вбачається, що вони зареєстровані за різними адресами місць проживання, із чого можна дійти висновку щодо їх проживання за різними адресами в період часу, в який позивач просила встановити факт спільного проживання.
Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 не зазначила, яким чином в результаті встановлення даного факту відбудеться поновлення її прав, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не тягне за собою виникнення, зміну або припинення особистих чи немайнових прав позивача, в той час як, інших позовних вимог (наприклад про визнання за нею права власності на частину спільного майна подружжя) позивачем не заявлено.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що, встановивши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову, з огляду на те, що належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2  із спадкодавцем ОСОБА_3 , з 01 травня 2014 року по час відкриття спадщини, ведення з ним спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, спільного набуття з ним майна тощо, у спірний період, позивачем не надано.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: