ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 квітня 2023 року           справа №200/12560/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 200/12560/21 (головуючий І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 16.08.2018 по 19.08.2021 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – березень 2018 року;
- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 16.08.2018 року по 19.08.2021 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – березень 2018 року;
- визнати протиправною бездіяльність, щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до положення абзацу 1 ч. 2 ст. 15 Закону України “ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”;
- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до положення абзацу 1 ч. 2 ст. 15 Закону України “ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”;
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби 19.08.2021;
- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби без утримання із зазначеної суми податку доходів фізичних осіб та військового збору;
- визнати протиправними дії щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби”;
- зобов`язати оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби”.
В обґрунтування позову зазначив, що у період з 16.08.2018 по 19.08.2021 проходив службу у відповідача, проте відповідачем у зазначений період індексація грошового забезпечення проводилася не в повному обсязі.
Крім того, при звільненні з військової служби відповідачем протиправно не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Також відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно на підставі рапорту позивача та направити до пенсійного органу документи для призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.08.2018 по 19.08.2021.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 16.08.2018 по 30.09.2020 з застосуванням місяця для обчислення базового місяця для обчислення споживчих цін березень 2018 року, з 01.10.2020 по 19.08.2021 жовтень 2020 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та виплатити її недоотриману частину за виключенням виплаченої частини індексації.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст 15 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст 15 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби 19.08.2021.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови позивачу в оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідні документи для призначення ОСОБА_1 такої пенсії із зарахуванням до вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пільгового стажу відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 № 393.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Індексація грошового забезпечення позивача за період з 16.08.2018 по 19.08.2021 проведена згідно норм Закону України “Про індексацію грошових доходів” шляхом підняття доходів випереджаючим шляхом самим Урядом, і відповідно, сума індексації грошового забезпечення позивача обчислена згідно норм, правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів, визначених Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
У відповідача не було жодних правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки календарна вислуга позивача складала менше 10 років. Крім того, щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно належним відповідачем є ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В зв`язку з тим, що позивач на день звільнення не мав необхідної вислугу років, у відповідача були відсутні підстави для направлення Пенсійному органу документів для призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби”.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 у період з 16.08.2018 по 19.08.2021 перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою від 13.08.2021 № 179.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2021 № 167 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення. Вислуга років складає: календарна - 04р., 10м., 08д., пільгова – 04р., 09м., 18д. Разом – 09р., 07м., 26 д.
01.03.2021 позивач звернувся до командира роти Військової частини служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом про направлення особової справи до департаменту фінансів для підрахунку вислуги років у зв`язку із закінченням строку контракту та набуття права на пенсію.
Листом від 19.08.2021 Відділ роботи з громадянами та доступу до публічної інформації Департаменту інформаційно-організаційної роботи та контролю Міністерства оборони України повідомив, що час роботи (до прийняття на військову службу) зараховується до трудового стажу у період з 31.12.2003 та страхового стажу з 01.01.2004. Цей період роботи зараховується до вислуги років у разі призначення відповідно до п. “а” ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби” та може бути включено у відповідний розрахунок вислуги років в разі наявності на час звільнення необхідної вислуги, зазначеної Законом.
15.09.2021 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із адвокатським запитом, в якому просив надати документи та відомості.
Листом від 30.09.2021 № 5061/юк відповідач повідомив, що індексація грошового забезпечення під час проходження військової служби нараховувалась та виплачувалась у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”. Виплата компенсації за неотримане речове майно здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_6 та надав запитувані довідки.
Відповідно до довідки-розрахунку виплат ОСОБА_1 при звільненні виплачено грошове забезпечення у розмірі 6869,61 грн, індексація грошового забезпечення – 330,99, компенсація відпустки УБД за 2018-2021 роки – 20922,12 грн, винагороду за безпосередньо участь в ООС за серпень 2021 року – 3145,16 грн, винагороду за створення безпечних умов за серпень 2021 року – 3145,16 грн. Разом перераховано на картковий рахунок 33265,39 грн.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з приписів абз. 4-5 п. 5 Порядку № 1078. Враховуючи ту обставину, що позивач повторно звільнений зі служби, відповідач повинен нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу враховуючи періоди роботи позивача в органах цивільного захисту населення та служби за контрактом в Збройних Силах України. Календарна вислуга років складає: в органах ДСНС України – 13 років 00 місяців 21 день, в Збройних Силах України – 03 роки 00 місяців 04 дні.
Оскільки чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу, позивачу така компенсація не сплачена, тому відповідач зобов`язаний сплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. 
Позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262, отже відповідач зобов`язаний направити документи до пенсійного органу для призначення позивачу пенсії за вислугу років.
Оцінка суду.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо індексації грошового забезпечення позивача суд зазначає наступне.
Згідно статті 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” (надалі - Закон № 1282-ХІІ), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Стаття 3 Закону України № 1282-ХІІ передбачає, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Частиною другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка, а з 2016 року - 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, перевищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується з 01.12.2015).
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
При цьому, нормами Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року по справі № 825/694/17, яка враховується відповідно до положень частини 5 статті 242 КАС України.
Отже, під час проведення індексації грошових доходів базовим місяцем є місяць, в підвищення тарифних ставок (окладів).
З Постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” вбачається, що в період її дії з 01.01.2008 до 01.03.2018, що охоплює період проходження служби позивачем, посадові оклади військовослужбовців не змінювались. Оскільки місяцем підвищення посадових окладів військовослужбовців є січень 2008 року, відповідно до Порядку № 1078, саме він має визначатися як базовий під час нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01 березня 2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.
03 листопада 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 року № 1038, якою внесено зміни до постанови № 704. Згідно з вказаною постановою затверджено з 01 жовтня 2020 року нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів, тобто відбулось наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців, які діяли з березня 2018 року.
Отже, березень 2018 року та жовтень 2020 року є місяцями підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, “березень” 2018 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року, а жовтень 2020 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошовою забезпечення військовослужбовців починаючи з 01 жовтня 2020 року.
При цьому індексація повинна проводитися з урахуванням абзаців 4 та 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Таким чином, індексація позивачу за період служби з 16.08.2018 нарахована та виплачена з порушенням вимог законодавства, тобто в іншому розмірі, ніж встановлений законодавством.
Отже, у період служби позивача з 16.08.2018 по 30.09.2020 відповідач зобов`язаний нарахувати індексацію з застосуванням місяця для обчислення базового місяця для обчислення споживчих цін березень 2018 року, а з 01.10.2020 по 19.08.2021 жовтень 2020 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та виплатити її недоотриману частину за виключенням виплаченої частини індексації.
Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі-Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 15 Закону № 2011 XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Абзацом 6 частини другої  статті 15 Закону № 2011-XII передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Інструкції №260).
Відповідно до пункту 7 розділу XXXII Інструкції № 260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої  Законом України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі-Постанова № 393) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Абзацами першим-четвертим пункту 10 Постанови № 393 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям (…), які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги (абзаци п`ятий-сьомий пункту 10 Постанови № 393).
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї  постанови (абзац восьмий пункту 10 Постанови № 393).
Предметом цього спору є наявність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з врахуванням вислуги років за час попереднього проходження служби.
Аналіз статті 15 Закону № 2011-XII та пункту 10 Постанови № 393 свідчить, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.
Водночас, положеннями  статті 15 Закону № 2011-XII та пункту 10 Постанови № 393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненні з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як-то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Отже, для визначення періоду за який виплачується грошова допомога визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.
Як свідчать матеріали справи, з 14.02.1995 по 03.12.1996 ОСОБА_1 проходив службу в ОВС та звільнений в запас Збройних Сил за власним бажанням, що підтверджується довідкою ГУ МВС України в Донецькій області від 04.10.2018 № 376/лк.
Згідно з пунктом 10 Постанови № 393 (в редакцій чинній на момент звільнення позивача зі служби 1996 рік) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.
Відповідно до статті 15 Закону №393 (в редакцій чинній на момент звільнення зві служби 1996 рік) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям виплачується грошова допомога на лікування, при народженні дитини, виплачується також грошова допомога на дітей військовослужбовців строкової служби, малозабезпеченим сім`ям військовослужбовців у порядку і розмірах, передбачених законодавством України.
Тобто, в момент звільнення позивача з ОВС останній набув права на отримання грошової допомоги при звільненні, проте цим правом не скористався, тому період служби ОСОБА_1 в ОВС не може бути включений до розрахунку одноразової грошової допомоги.
В період з 15.02.2013 по 20.07.2012 позивач працював пожежним професійної пожежної частини 115 Мар`їнського районного відділу ГУ МНС у Донецькій області та звільнений по переводу, з 21.07.2012 по 14.02.2013 працював в 96 професійний пожежній 7 державного пожежно-рятувального загону ГТУ МНС України у Донецькій області, з 15.02.2013 по 23.03.2018 в 96 професійний пожежній 7 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Донецькій області та з 16 серпня 2018 року відповідно до ч. 3 ст. 229 КЗпП України увільнений від виконання службових обов`язків на час проходження військової служби за контрактом, на особливий період, що підтверджується довідкою ГУ ДСНС у Донецькій області від 23.07.2019 № 7/03/4745.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац восьмий пункту 10 Постанови № 393).
Пунктом 1 Постанови № 393 визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж” і “з” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.
Тобто, позивач не набув права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні, а отже наявні підстави, визначені в статті 15 Закону № 2011-XII та п.10 Постанови № 393, для виплати одноразової грошової допомоги позивачу з урахуванням періоду попередньої служби, оскільки ОСОБА_1 увільнений від виконання службових обов`язків на час проходження військової служби за контрактом, на особливий період. Тобто фактичного звільнення позивача зі служби не відбулось.
В період з 16.08.2018 по 19.08.2021 ОСОБА_1 перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2021 № 179.
Таким чином, підсумовуючи викладене, оскільки позивач повторно звільнений зі служби, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, враховуючи періоди роботи позивача в органах цивільного захисту населення та служби за контрактом в Збройних Силах України. Календарна вислуга років складає: в органах ДСНС України – 13 років 00 місяців 21 день (відповідно до довідки ГУ ДСНС у Донецькій області від 23.07.2019 року № 7/03/4745), в Збройних Силах України – 03 роки 00 місяців 04 дні (відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2021 № 179).
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст 15 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби, суд зазначає наступне.
Згідно частини першої статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 9-1 Закону № 2011-XII передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна.
На підставі абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною 3 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2019 року № 232 (далі Інструкція № 232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).
Пунктом 1 Порядку № 178 закріплено, що цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Згідно пункту 2 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу (…)
На підставі пункту 3 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Як свідчать матеріали справи, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2021 № 167 позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та знято з всіх видів забезпечення.
При цьому позивачу не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Разом з цим, при звільненні з військової служби позивачем 06.05.2021 подавався відповідний рапорт на виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.
Між тим, приписами законодавства передбачено, зо особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
При звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.
Такий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 20 січня 2021 року у справі № 200/1873/19-а.
Оскільки, при звільненні позивача з військової служби та його виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, враховуючи подання позивачем відповідного рапорту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Суд не приймає доводи апелянта, що виплату компенсації за речове майно повинен здійснити ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до п.4 Порядку №178 є місцем військової служби позивача з якої він звільнився.
Щодо для направлення Пенсійному органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби” суд зазначає наступне.
До спірних правовідносин застосовується законодавство зі спірного питання, яке було чинне на час звернення позивача до відповідача з вимогою направити до пенсійного органу відповідні документи для призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Згідно частини першої статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається, зокрема:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Статтею 171 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей”.
Пунктом 3 цієї Постанови визначені випадки зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (до яких належав позивач).
Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 805/3923/18-а, де суд дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон№ 2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів від 17.07.1992 № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Верховний Суд також зазначив, що є необґрунтованим висновок, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, і звернув увагу на необхідності врахування норм підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії.
Верховний Суд в постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 підтримав правову позицію, що викладена у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 № 393.
Виходячи з положень до п.п.1, 7, 12 (з урахуванням додатку №2 до п. 12) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, проведення розрахунку вислуги років належить до повноважень уповноважених структурних підрозділів відповідних органів, де особа проходила службу та була звільнена з посади. Розрахунок вислуги років на пенсію складається за матеріалами особової справи та зазначається в поданні про призначення пенсії, які разом з іншими документами направляються до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
З розрахунку вислуги років позивача, що наведений в наказі про звільнення (календарна – 04 роки 10 місяців 08 днів, пільгова – 04 роки 09 місяців 18 днів, загальна – 09 років 07 місяців 26 днів) та в довідках від 04.10.2018 № 376/лк (03 роки 08 місяців 26 днів) від 23.07.2019 № 7/03/4745 (13 років 0 місяців 21 день), вбачається, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії на підставі п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ. Проте, у неї наявний відповідний пільговий стаж відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 № 393.
На підставі викладеного, з врахуванням чинного законодавства та практики Верховного Суду на час звернення позивача до відповідача з вимогою про оформлення та направлення до пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугу років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 200/12560/21 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 200/12560/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 24 квітня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 квітня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                        І.Д. Компанієць

Судді                                                                                            А.В. Гайдар

                                                                                                          Е.Г. Казначеєв