ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 травня 2023 року           справа №360/1900/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі № 360/1900/22 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                           УСТАНОВИВ:

 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1  (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач І), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – відповідач ІІ), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 19.08.2022 №123950003061 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до страхового стажу: періоду роботи у колгоспі з 01.01.1978 по 28.05.1986, період проходження військової служби з 01.11.1980 по 25.11.1982, період роботи з 06.06.1986 по 07.09.1998.
В обґрунтування вимог зазначено, що через особистий кабінет на веб-порталі Пенсійного фонду України позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком та звернення зареєстроване в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Луганській області за № 3246/К-1200-22.
На електронну адресу позивача надійшов лист від Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області за № 2878-3246/К-02/8-1200/22 від 31.08.2022, яким повідомлено, що за принципом екстериторіальності заяву від 13.08.2022 про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду в Закарпатській області та прийнято рішення від 19.08.2022 № 123950003061 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.
До загального стажу не зараховано: період роботи у колгоспі з 01.01.1978 по 28.05.1986, оскільки печатки, якими завірено записи, внесені до трудової книжки колгоспника, нечитабельні; період проходження військової служби з 01.11.1980 по 25.11.1982, оскільки у військовому квитку наявне виправлення прізвища; період роботи з 06.06.1986 по 07.09.1998, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення нечитабельна.
Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області від 19.08.2022 № 123950003061 протиправним, оскільки обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, а тому відповідач повинен був зарахувати зазначені періоди до страхового стажу та призначити пенсію за віком.
З огляду на зазначене позивач просив задовольнити заявлені вимоги.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі № 360/1900/22 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо визначення засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як структурного підрозділу, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу ОСОБА_1 за його заявою від 13.08.2022 про призначення пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 19.08.2022 №123950003061 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі з 01.01.1978 по 31.10.1980 та з 01.01.1983 по 31.12.1985, період проходження військової служби з 01.11.1980 по 25.11.1982, період роботи з 06.06.1986 по 07.09.1998 та здійснити призначення пенсії за віком з дня звернення за її призначенням – 13.08.2022.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач № 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.  
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.
Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області не розглядало заяву позивача про призначення пенсії від 13.08.2022 та відповідно будь яке рішення не приймало.
Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 13.08.2022 звернувся через особистий кабінет на веб-порталі Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 19.08.2022 № 123950003061 позивачу відмовлено в призначенні пенсію за віком.
В обґрунтування рішення зазначено таке.
Вік заявника – 60 років 2 місяці 28 днів.
Страховий стаж становить 19 років 8 місяців 17 днів.
Відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 29 років з 01.01.2022 по 31.12.2022.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
До страхового стажу заявника згідно поданих документів (податковий номер, трудова книжка, дані Державного реєстру застрахованих осіб) не зараховані такі періоди трудової діяльності:
01.11.1980 - 25.11.1982 - військова служба відповідно до військового квитка НОМЕР_2 від 01.11.1980, оскільки виправлення прізвища позивача не здійснено належним чином;
06.06.1986 - 07.09.1998 - відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 04.07.1986, здійснено виправлення запису про звільнення не завірене печаткою, що суперечить нормам Інструкції ведення трудових книжок;
01.01.1978 - 28.05.1986 - період трудової діяльності у колгоспі згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 від 05.05.1980. Даний період можливо буде врахувати до страхового стажу позивача після долучення уточнюючої довідки про встановлений мінімум вихододнів та фактично відпрацьовані вихододні за вказаний період по рокам.
Дані періоди трудової діяльності можливо буде врахувати до страхового стажу позивача за умови долучення до електронної пенсійної справи позивача підтверджуючих документів у порядку встановленому постановою КМУ №637 “Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній”.
Висновок: не має права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України  “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.
Право на призначення пенсії за віком за наявності страхового стажу набуде з 16.05.2027.
22.08.2022 позивач звернувся через особистий кабінет на веб-порталі Пенсійного фонду України із зверненням № ВЕБ-12001-Ф-С-22-073512 щодо обґрунтування відповіді про відмову в призначенні пенсії за віком.
Листом від 31.08.2022 № 2878-3246/К-02/8-1200/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області у відповідь на звернення від 22.08.2022 направило рішення про  відмову у призначенні йому пенсії та надало роз`яснення щодо недоліків наданих до заяви про призначення пенсії документів.
Отже, спірним періодом страхового стажу позивача, в зарахуванні, якого відмовлено, є періоди роботу з 01.01.1978 по 28.05.1986 та з 06.06.1986 по 07.09.1998 та період проходження військової служби з 01.11.1980 по 25.11.1982.
Трудова книжка колгоспника № НОМЕР_4 , заповнення якої розпочато 05.05.1980, додана до заяви про призначення пенсії, містить такі відомості щодо роботи позивача:
-           1978 рік – кількість відроблених людиноднів за рік 69, встановлений мінімум трудоднів 54, нараховано грошей 245,47 крб;
-           1979 рік – посада – шофер, кількість відроблених людиноднів за рік 109, встановлений мінімум трудоднів 80, нараховано грошей 235,73 крб;
-           1980 – 1982 – служба в рядах Радянської Армії;
-           1983 рік - посада – шофер, кількість відроблених людиноднів за рік 292, встановлений мінімум трудоднів 280, нараховано грошей 2428,96 крб;
-           1984 рік - посада – шофер, кількість відроблених людиноднів за рік 309, встановлений мінімум трудоднів 280, нараховано грошей 2521,34 крб;
-           1985 рік - посада – шофер, кількість відроблених людиноднів за рік 329, встановлений мінімум трудоднів 280, нараховано грошей 2717,59 крб;
-           1986 рік -  посада – шофер, кількість відроблених людиноднів за рік - , встановлений мінімум трудоднів 108, нараховано грошей - крб;
Звільнено з колгоспу “Побєда” на підставі поданої заяви від 27.05.1986, протокол № 5 від 27.05.1986.
Зазначені записи завірені підписами відповідальних осіб та печаткою підприємства.
Запис про роботу за 1986 рік не містить інформації щодо фактично відпрацьованих днів та нарахованої заробітної плати.
Отже, надана трудова книжка колгоспника містить відомості про встановлений мінімум вихододнів та фактично відпрацьовані вихододні за періоди роботи з 1978 року по 1985 рк та період проходження військової служби.
Трудова книжка позивача, серії НОМЕР_5 , заповнення якої розпочато 04.0.19886, додана до заяви про призначення пенсії,  містить такі записи  щодо спірних періодів:
Біловодське районне об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства “Сільхозхімія”:
-           06.06.1986 прийнято на роботу в якості водія 1-го класу автопарку (запис № 1, наказ № 37-к від 05.06.1986);
- 09.12.1992 Біловодське районне об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства “Сільхозхімія” перетворено в Біловодське аграрне підприємство “Плодородие” (запис № 2, розпорядження представника підприємства № 186 від 09.12.1992);
- 09.07.1996 Біловодське аграрне підприємство “Родючість” перетворено у відкрите акціонерне товариство Біловодське “Родючість” (запис № 3, наказ № 1191 від 09.07.1996)
- 11.07.1998 переведено сторожем на підставі наказу № 46-А від 11.07.1998 (запис № 4, наказ № 46-А від 11.07.1998);
-           07.09.1998 звільнено за ст. 40 п. 3 КЗпП України (запис № 5, наказ № 6 від 07.09.1998)
Запис від 07.09.1998 вважати не дійсним. Запис внесено помилково (даний запис завірено підписом відповідальної особи)
-           04.12.2003 звільнено у зв`язку з банкрутством підприємства, п. 1 ст. 40 КЗпП України (запис № 5, наказ № 3-к від 25.11.2003). 
Зазначені записи завірені підписами посадових осіб та печаткою підприємства.
Також позивачем надано військовий квиток серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий Біловодським районним військовим комісаріатом Ворошиловградської області 1 листопада 1980 року. 
З даного військового квитка вбачається, що позивач в період з 01.11.1980 по 25.11.1982 проходив службу в лавах Радянської армії.
Записи у військовому квитку завірені підписами посадових осіб та печатками, виправлення відсутні.
Отже, в межах заявлених вимог спірним є зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1978 по 28.05.1986 та з 06.06.1986 по 07.09.1998, період проходження військової служби з 01.11.1980 по 25.11.1982 та право на призначення пенсії за віком.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788 (далі - Закон № 1788) та Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058).
Статтею 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.
Згідно частин першої та другої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 1058 до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням” (до 01 січня 2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Не зараховуючи періоди роботи з 06.06.1986 по 07.09.1998, відповідач І зазначає про відсутність печатки на записі про внесення помилкових даних про звільнення. 
Слід зазначити, що записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та у відповідності до дати, які належним чином завірені підписами відповідальних осіб та печаткою, проставленою після запису про звільнення.
У період внесення записів про роботу, не зарахованих відповідачем І, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція №58).
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка звертається за призначенням пенсії, у недоліках таких записів.
Таким чином, записи у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду роботи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З аналізу наведених норм, вбачається, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відсутність печатки у трудовій книжці на записі про помилковість внесених даних не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу.
Суд зазначає,  що не зарахування спірного стажу суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, так як на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відсутність печатки на записі в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність, повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Крім того, жодних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача, відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи та не вжито всіх заходів для його перевірки.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем І протиправно не проведено зарахування періоду роботи з 06.06.1986 по 07.09.1998 до страхового стажу позивача.
Щодо вимоги про зарахування періоду роботи в колгоспі з 01.01.1978 по 28.05.1986, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону 1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Крім того, згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 "Про трудові книжки колгоспників" (була чинна на час внесення записів до трудової книжки) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Як вбачається з трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_4 , у період з 1978 по 1986 рік позивач працював у колгоспі “Побєда” Бараниковської сільради Біловодського району Ворошиловградської області. Вказані записи містять відмітки про кількість відпрацьованих днів за рік та кількість установлених мінімумів трудових днів, нарахування за рік. Вказані записи завірені печатками та підписами.
При цьому стаття 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначає, що стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин. Тобто, для неврахування до трудового стажу при його обчисленні часу роботи в колгоспі, або певного його періоду, необхідно встановити невиконання членом колгоспу встановленого у господарстві мінімуму трудової участі, а також те, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі відбулось з вини члена колгоспу за відсутності поважних причин.
У трудовій книжці колгоспника за 1986 рік відсутні відомості щодо виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі та нарахування йому заробітної плати, у зв`язку з цим даний рік не може бути врахований до стажу роботи позивача.
Також судом становлено, що в період з 01.11.1980 по 25.11.1982 позивач проходив військову службу.
З огляду на зазначене, відповідач І неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні до його стажу роботи періоду з 01.01.1978 по 31.10.1980 та з 01.01.1983 по 31.12.1985, оскільки надана трудова книжка колгоспника містить всі необхідні відомості щодо зазначених періодів роботи.
Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18), від 30.09.2019 у справі № 63 8/18467/15-а (адміністративне провадження № К/9901/17572/18).
Щодо вимоги про зарахування до стажу періоду проходження військової служби з 01.11.1980 по 25.11.1982, суд зазначає таке.
Так, приписами статті 56 Закону №1788 визначено, що до стажу роботи зараховується робота, зокрема, військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Як вже зазначалося судом раніше, основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що час проходження військової служби зараховується до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.
Відмовляючи у зарахуванні періоду проходження військової служби відповідач посилається на здійснення виправлення прізвища позивача у військову квитку не належним чином.
Проте, судом не встановлено здійснення будь-якихх виправлень у військовому квитку позивача, крім того, період проходження військової служби також підтверджується записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 .
З огляду на зазначене, відповідач І неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні до його стажу роботи періоду проходження військової служби з 01.11.1980 по 25.11.1982.
В той же час, судом першої інстанції покладено зобов`язання щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи та зобов`язання призначення пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, хоча оспорюване (й скасоване рішенням місцевого суду в цій справі) рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Закарпатській області.  
Апеляційний суд зауважує на тому, що будь-які дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Виходячи з вищевикладеного, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані виключно до Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області, як органу, що допустив порушення під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії та прийняття відповідного рішення.   
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять саме пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.  
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – зміні.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України,          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі № 360/1900/22 – задовольнити частково.   
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі № 360/1900/22 – змінити.                                                                                                       
Абзац другий і шостий резолютивної частини рішення – виключити. 
В абзаці четвертому резолютивної частини рішення слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області» замінити словами «Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області».    
В абзаці п`ятому слова та цифри «496,20 чотириста дев`яносто шість  20 копійок» замінити словами та цифрами  «992,40 дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок».
У іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі № 360/1900/22 – залишити без змін.  
Повне судове рішення – 16 травня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                                А.А. Блохін

                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко