ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року	Львів	Справа № 460/33534/22 пров. № А/857/540/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,                   
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року (головуючий суддя: Нор У.М., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 04.10.2022, через засоби поштового зв`язку, звернулася з позовом до суду, в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.09.2022 №172850017702 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 04.09.1996 по 09.09.2002 на посаді завідуючої бібліотекою Білокриницької ЗОШ І-ІІІ ступенів до спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно з пунктом «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 05 вересня 2022 року.
Обґрунтовує позов тим, що 05.09.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-ХІІ. Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області, рішенням № 172850017702, відмовив у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-ХІІ з підстав відсутності права на таку пенсію. Вважає таку відмову протиправною, оскільки має спеціальний стаж понад 27 років, а рішення відповідача не відповідає критерієм встановленим ст. 2 КАС України. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року позов задоволено повністю.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що п. “е” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи - не менше 26 років 6 місяців. Розділом 1 "Освіта" Переліку № 909, правом на призначення пенсії за вислугу років користуються, зокрема, бібліотекарі бібліотек. Однак, посада бібліотекар загальноосвітнього навчального закладу вказаним Переліком № 909 не передбачена. Оскільки, посада завідувача бібліотекою загальноосвітнього навчального закладу Переліком № 909 не передбачена, то підстав для зарахування періоду роботи на вказаній посаді (з 04.09.1996 по 09.09.2002) до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не має. Враховуючи, що в сукупності стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “е” статті 55 Закону № 1788 становить 21 рік 01 місяць 06 днів (при необхідних 26 років 6 місяців), дії Головного управління щодо відмови у призначенні пенсії, є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до відділу призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-ХІІ.
Вказана заява за принципом екстериторіальності була передана до Головного управління ПФУ у Сумській області. 
Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області, розглянувши заяву та додані до неї документи, 12.09.2022 прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за № 172850017702. Оскільки, станом на 11.10.2017, спеціальний страховий стаж позивачки становить 21 рік 01 місяць 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до п. “е” статті 55 Закону № 1788.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області, відмовляючи в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Законами України “Про пенсійне забезпечення”, “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно положень ст. 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту “е” статті 55.
Пунктом “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, який набув чинності з 01.04.2015 пункт “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт “е” вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років – при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту “а” статті 54, статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02 березня 2015 року № 213-VIII, “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах “е”, “ж” статті 55 Закону № 1788-ХІІ – 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.
Тобто, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-VIII від 03.11.2017, який набрав чинності 11.10.2017, розділ XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Так, згідно п. 2-1 Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
“До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії”.
Таким чином, враховуючи положення п. 2-1 та п.16 Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту “е” статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.
Аналогічні правові висновки щодо застосування вищенаведених правових норм, викладено у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачці спірної пенсії, відповідач вказав, що у ОСОБА_1 , станом на 11 жовтня 2017 року, спеціальний страховий стаж становить – 21 рік 01 місяць 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії згідно пункту “е” статті 55 Закону України № 1788-XII .
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії позивачці, згідно пункту “е” статті 55 Закону України № 1788-XII, оскільки на момент звернення з заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 мала право на пенсію за вислугу років, так як станом на 11 жовтня 2017 року її спеціальний страховий стаж становив більше 25 років.
Із змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.09.2022 видно, що пенсійним органом не було зараховано період роботи з 04.09.1996 по 09.09.2002 на посаді завідуючої бібліотекою Білокриницької середньої школи І-ІІІ ступенів до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу» від 27 січня 1995 року № 32/95-ВР (далі - Закон № 32/95-ВР) бібліотека це інформаційний, культурний, освітній заклад, що має упорядкований фонд документів і надає їх у тимчасове користування фізичним та юридичним особам.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотеки, поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю, соціальне страхування, пенсійне забезпечення.
Згідно з положеннями статті 6 Закону № 32/95-ВР бібліотеки навчальних закладів за призначенням відносяться до спеціальних.
Бібліотека, відповідно до частини третьої статті 12 Закону № 32/95-ВР, може не мати статусу юридичної особи та перебувати у складі підприємства, установи або організації.
Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Положення про мережу освітянських бібліотек МОН України та АПН України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №    334/31 від 30.05.2003 року, освітянські бібліотеки - це узагальнена назва спеціальних педагогічних бібліотек (юридичні особи) або структурних підрозділів (бібліотеки) освітянських установ та організацій і бібліотек навчальних закладів усіх типів та рівнів акредитації, підпорядкованих Міністерству освіта і науки України, місцевим органам управління освітою та Академії педагогічних наук України. Вони акумулюють, зберігають та організовують доступ до профільної документної інформації учасників науково-дослідної діяльності, навчально-виховного процесу, керівних кадрів, забезпечуючи тим самим інформаційні потреби педагогічної науки та освіти. До мережі освітянських бібліотек належать спеціальні педагогічні бібліотеки та бібліотеки навчальних закладів.
Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України № 1788-XII, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством.
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для відновлення порушених прав свобод та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 04.09.1996 по 09.09.2002 на посаді завідуючої бібліотекою Білокриницької середньої школи І-ІІІ ступенів до спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно з пунктом «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та призначити і виплачувати їй пенсію за вислугу років, починаючи з 05 вересня 2022 року.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст.  311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі № 460/33534/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. В. Ніколін