Постанова
Іменем України
 
19 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 333/2281/18
провадження № 61-8554св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року у складі судді Наумової І. Й. та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Кримської О. М., Дашковської А. В., 
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна у натурі із частки майна, що є у спільній частковій власності.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником 957/1600 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 26 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н. П. за реєстровим номером 4-1974. Відповідачеві належить 643/1600 часток цього будинку. Сторони не можуть дійти згоди щодо спільного володіння та користування будинком, також не можуть дійти згоди щодо укладення договору про виділ майна в натурі.
 
Позивач просив суд виділити йому в натурі 957/1600 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши йому у житловому будинку літ. «А» приміщення загальною площею 70,2 кв. м, вартістю 27 598,00 грн, а саме: приміщення 1-6, площею 8,4 кв. м, приміщення 1-7, площею 12,0 кв. м, приміщення 1-8, площею 4,0 кв. м, приміщення 1-9, площею 9,1 кв. м, приміщення 1-10, площею 14,3 кв. м, приміщення 1-11, площею 20,2 кв. м, частину приміщення 1-5, площею 2,2 кв. м, а також виділити частину надвірних будівель: веранду літ. «а», погріб літ. «пг», розташований під приміщенням літ. «а», хлів літ. «Б», частину замощення літ. «І», частину паркану «№ 5», ворота «№ 6», паркан «№ 7».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Виділено ОСОБА_1 у натурі 957/1600 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі йому у житловому будинку літ. «А» приміщення, загальною площею 70,2 кв. м, а саме: приміщення 1-6, площею 8,4 кв. м, приміщення 1-7, площею 12,0 кв. м, приміщення 1-8, площею 4,0 кв. м, приміщення 1-9, площею 9,1 кв. м, приміщення 1-10, площею 14,3 кв. м, приміщення 1-11, площею 20,2 кв. м, частину приміщення 1-5, площею 2,2 кв. м, а також виділивши частину надвірних будівель: веранду літ. «а», погріб літ. «пг», розташований під приміщенням літ. «а», хлів літ. «Б», частину замощення літ. «І», частину паркану «№ 5», ворота «№ 6», паркан «№ 7».
 
Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дозвіл на переобладнання його частки будинку відповідно до варіанту поділу житлового будинку, запропонованого експертом у висновку № 2358, складеному за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, тобто на:
 
1) перенесення перетинки між приміщеннями 1-2 та 1-3 у бік приміщення 1-3, обладнавши таким чином кухню, площею 7,0 кв. м, та коридор, площею 4,2 кв. м;
2) перенесення дверного отвору між приміщеннями 1-3 та 1-5 у бік стіни кімнати 1-6 з демонтажем частини стіни;
3) закладення дверного отвору між приміщеннями 1-5 та 1-11, 1-5, а також 1-6, 1-10 та 1-11;
4) закладення існуючого входу до житлового будинку з приміщення 1-2;
5) улаштування в приміщенні 1-5 перетинки товщиною 0,15 м, для улаштування коридора, площею 2,2 кв. м, та санвузла, площею 6,9 кв. м;
6) перенесення віконного отвору в приміщенні 1-3 у бік кухні, площею 7,0 кв. м;
7) влаштування в коридорі, площею 4,2 кв. м, для входу в квартиру дверного отвору замість частини віконного прорізу;
8) влаштування для входу в квартиру в приміщенні 1-9 дверного отвору замість віконного прорізу;
9) влаштування дверного отвору між приміщеннями 1-9 та 1-11,1-6, а також 1-7, 1-9 та 1-10;
10) влаштування кухні в приміщенні 1-10;
11) обладнання входів до будинку подвійними дверми;
12) обладнання окремими мережами водопостачання, електропостачання, газопостачання та каналізації.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що запропоновані у висновку експерта від 15 березня 2018 року № 2358 варіанти поділу житлового будинку є можливими з технічної точки зору з виконанням необхідних переобладнань, стосуються виключно належних позивачу на праві приватної власності часток житлового будинку (з визначенням їх загальної вартості) з урахуванням законних інтересів та прав відповідача.
 
У висновку експерта від 15 березня 2018 року № 2358 не пропонується знос основних будівельних несучих конструкцій будівлі, а запропоновано лише реконструкцію, що надає можливість позивачу зробити запропоноване перепланування з урахуванням чинних вимог Державних будівельних норм (далі - ДБН), на що в судовому засіданні позивач погодився.
 
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2020 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що у висновку експерта Редькина Ю. М. від 23 серпня 2019 року № 2019-3, попри зміст ухвали про призначення експертизи, відповіді на поставлені питання не надано із посиланням на те, що виконання реконструкції будинку потребує значних переобладнань, що може негативно вплинути на стан будинку, а висновок судового експерта Лещенка К. І.
від 15 березня 2018 року № 2358 складений на підставі технічного паспорта на будинок станом на 2006 рік та не містить відповідей на питання щодо відповідності розміру приміщень, які пропонуються до виділу, розміру ідеальних часток співвласників, передчасно погодився з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки не дослідженим залишилось те, чи відповідає такий виділ принципу відповідності ідеальним часткам співвласників, якщо ні, то чи підлягає стягненню в такому випадку компенсація на користь відповідача за зменшення його частки при виділі в натурі, чи можуть виділені приміщення складати окремий об`єкт нерухомого майна.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року у цій справі змінено.
 
Виділено ОСОБА_1 в натурі на належні йому 957/1600 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення і господарські будівлі відповідно до 3-го варіанта висновку експерта від 20 лютого 2022 року № 20-21/22, а саме: в житловому будинку А-1 - приміщення 1-2 коридор, площею 2,9 кв. м; приміщення 1-3 прихожа, площею 7,7 кв. м; приміщення 1-4 кімната, площею 16,2 кв. м; в житловому будинку А - приміщення 1-5 коридор, площею 9,3 кв. м; приміщення 1-6 кімната, площею 8,4 кв. м; приміщення 1-7 кімната, площею 12 кв. м; приміщення 1-8 санвузол, площею 4 кв. м; господарські споруди - № 12 оглядова яма; 1 - 957/1600 замощення; № 2 - водопровід; № 5 - 957/1600 паркану; № 8 ворота; № 1 - 957/1600 паркану; № 11 - паркан.
 
Виділено ОСОБА_2 у натурі на належні йому 643/1600 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення і господарські будівлі, а саме: в будівлі «а» приміщення 1-1 коридор, площею 15,3 кв. м; в будинку А - приміщення 1-9 кухня, площею 9 кв. м; приміщення 1-10 кімната, площею 14,3 кв. м; приміщення 1-11 кімната, площею 20,20 кв. м; господарські споруди - погріб під «а»; до а козирок; 1 - 643/1600 замощення; № 4 - 643/1600 паркан; № 6 - ворота; № 7 - паркан; № 1 - 643/1600 паркан; № 4 - хвіртка.
 
Приведено у відповідність виділені ідеальні частки співвласників до реальних і визначено, що ідеальна частка ОСОБА_1 становить 939/1600 часток житлового будинку, ідеальна частка ОСОБА_2 становить 661/1600 часток житлового будинку без присудження грошової компенсації.
 
Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 провести переобладнання у виділених їм частках будинку після отримання відповідних документів, що дають право на їх виконання, а саме: демонтувати (закласти цеглою) дверний проріз між приміщеннями коридору (1-1), площею 15,30 кв. м, та коридору      (1-2), площею 2,9 кв. м; демонтувати (закласти цеглою) дверний проріз між приміщеннями кімнати (1-11), площею 20,20 кв. м, та коридору (1-5), площею 9,30 кв. м; демонтувати (закласти цеглою) дверний проріз між приміщеннями кімнати (1-11), площею 20,20 кв. м, та коридору (1-5), площею 9,30 кв. м; демонтувати (закласти цеглою) дверний проріз між приміщеннями кімнати    (1-10), площею 14,30 кв. м, та кухні (1-9), площею 9,00 кв. м; влаштувати дверний проріз між приміщеннями кімнати (1-11), площею 20,20 кв. м, та кухні (1-9), площею 9,00 кв. м; в приміщенні прихожа (1-3), площею 7,70 кв. м, влаштувати подвійні вхідні двері; в приміщенні прихожа (1-3), площею 7,70 кв. м, влаштувати кухню; в приміщенні коридор (1-1), площею 15,30 кв. м, влаштувати суміщений санвузол, площею не менше 3,3 кв. м.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сторони у справі не досягли згоди щодо поділу в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності, а запропонований висновком експерта від 20 лютого 2022 року № 20-21/22 третій варіант поділу спірного будинку в натурі є найбільш прийнятний з точки зору доцільності, наближений до ідеальних часток власності та потребує мінімальних матеріальних витрат. За таких обставин суд апеляційної інстанції з метою захисту права позивача на володіння і користування належним йому нерухомим майном вважав за можливе виділити позивачеві приміщення і будівлі за третім варіантом.
 
Питання щодо грошової компенсації ОСОБА_1 за зменшення його частки на 18/1600 судом апеляційної інстанції не вирішувалося, оскільки відповідні вимоги позивач не заявляв. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.  
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
02 вересня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано її з Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 333/2281/18 та постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2  зазначає, що судом апеляційної інстанції не встановлено, чи складають частини будинку АДРЕСА_1 , що виділяються сторонам, окремі об`єкти нерухомого майна в розумінні статті 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
 
Судом апеляційної інстанції безпідставно зобов`язано відповідача надати позивачу дозвіл на переобладнання житлового будинку, оскільки надання такого дозволу залежить від волі співвласника та відсутні будь-які нормативно-правові акти, які б зобов`язували співвласника надати зазначений дозвіл. Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши вимоги, які не заявлялися позивачем.  
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надходило. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку на АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належить 957/1600 часток спірного будинку (а. с. 21 т. 1), ОСОБА_2 - 643/1600 часток цього будинку (а. с. 32-35, 145-147 т. 1).
 
Згідно з висновком від 15 березня 2018 року № 2358, складеним на підставі технічного паспорта будинку станом на 09 червня 2006 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, врахувавши розміщення приміщень та їх площу в житловому будинку, розташування житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, вимоги нормативних документів, судовий експерт Лещенко К. І. зазначив, що варіант поділу житлового будинку з технічної точки зору можливий з виконанням необхідних переобладнань та запропонував варіант розподілу житлового будинку (а. с. 6-12 т. 1).
 
Відповідно до технічного висновку від 30 липня 2018 року № 08-13-2017-ТЗ, виконаного експертом з технічного обстеження будівель і споруд Редькиним Ю. М. , за результатами обстеження встановлено, що технічний стан основних будівельних конструкцій та інженерних мереж знаходиться в незадовільному стані, стін, вікон, дверей та вимощення в непридатному до нормальної експлуатації стані, що показує неможливість гарантувати цілісність цих конструкцій без проведення їх ремонту та підсилення або заміни, що не дає можливим проведення реконструкції та перепланування. Необхідно негайно виконати роботи по влаштуванню вимощення навколо будівлі, у якій розташована ця квартира, ремонту конструкції перекриття, стін, підлоги, ремонт цегляної кладки із зовнішньої сторони будівлі (а. с. 104-124 т. 1).
 
Згідно з висновком експертизи від 23 серпня 2019 року № 2019-3, проведеної судовим експертом товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональне судово-експертне бюро» Редькіним Ю. М. на виконання ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2019 року, встановлено: 
 
- загальна площа житлового будинку з прибудовами на АДРЕСА_1 складає 119,3 кв. м; 
- площа житлового будинку на АДРЕСА_1 з прибудовами в квадратних метрах відповідно до частки співвласника ОСОБА_1 становить 71,36 кв. м, відповідно до частки ОСОБА_2 - 47,94 кв. м;
- враховуючи вимоги ДБН, беручи до уваги технічний стан конструктивних елементів будівлі, варіанти розподілу, переобладнання та залишення частини у спільній власності житлового будинку відповідно до часток співвласників експертом не розраховувалися, так як виконання реконструкції потребує значних переобладнань в житловому будинку, що може негативно вплинути на техніко-економічні показники будівлі (а. с. 79-104 т. 2). 
 
Відповідно до висновку судової експертизи від 14 квітня 2021 року № 3, проведеної судовим експертом Рибкіним В. П. на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, встановлено: 
 
- за проведеним візуальним дослідженням: технічний стан житлового будинку (лат. «А») 1927 року побудови частково незадовільний, частково задовільний, потребує капітального ремонту; технічний стан житлової прибудови (літ. «А?») 1972 року побудови задовільний, потребує поточного ремонту; технічний стан веранди (літ. «а») 1972 року побудови задовільний, потребує поточного ремонту. У зв`язку із відсутністю на теперішній час ДБН та інших нормативних документів (НД) щодо глинобитних, глиновалькових та саманних житлових будинків, експлуатація житлового будинку (літ. «А») 1927 року побудови понад 94 роки, нормативний термін служби якого складає 30 років, при відсутності капітальних ремонтів, глинобитні несучі стіни та балки перекриття, саме перекриття потребує більш ретельного дослідження та розкриття їх окремими місцями. Для поточного визначення технічних показників, які неможливо встановити при звичайному візуальному обстеженні (міцності, стійкості, надійності, водонасичення, морозостійкості, спроможності зберігати статичну непорушність конструкцій та елементів будинку) експертом рекомендується обов`язково провести відповідне дослідження лабораторіями науково-дослідницьких установ;
- запропонований судовим експертом Лещенком К. І. у висновку експерта від 15 березня 2018 року № 2358 варіант виділу частки в натурі не відповідає нормативній документації (НД) щодо поділу (виділу) житлового будинку незалежно від технічного стану житлового будинку;
- варіант поділу житлового будинку, який виконав судовий експерт Лещенко К. І. у висновку експерта від 15 березня 2018 року № 2358, не відповідає методичним рекомендаціям нормативної документації (НД) щодо виділу (поділу) житлового будинку і як наслідок частки співвласників після поділу житлового будинку також не відповідають вимогам Методичних рекомендацій по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз у цивільних справах (КНДІСЕ протокол від 27 грудня 1999 року № 11), хоча вони можуть співпадати з розміром ідеальних часток співвласників житлового будинку. Тому необхідність визначення розміру грошової компенсації, яка підлягає оплаті на користь іншого співвласника за зменшення його частки при виділі в натурі відпадає. Необхідно виконати нові варіанти поділу окремо житлового будинку і окремо веранди. Такі варіанти поділу можливі зокрема і за розмірами ідеальних часток співвласників без послаблення несучих конструкцій стін (не менше двох);
- виділені за висновком експерта Лещенка К. І. від 15 березня 2018 року № 2358 приміщення можуть складати окремі об`єкти нерухомого майна (дві окремі квартири), але поділ житлового будинку АДРЕСА_1 при цьому не відповідає вимогам методичних рекомендацій щодо виділу (поділу) житлового будинку. Поділ житлового будинку згідно з Методичних рекомендацій по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз у цивільних справах (КНДІСЕ протокол від 27 грудня 1999 року № 11) необхідно виконувати окремо житлової частини будинку і окремо веранди (а. с. 71-107 т. 3).
 
Згідно з висновком експерта за результатами проведення додаткової судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 20 лютого 2022 року № 20-21/22, проведеної експертом Бойком М. В. на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, встановлено, що запропонований експертом Лещенком К. І. у висновку від 15 березня 2018 року № 2358 варіант виділу частки в натурі не відповідає ідеальним часткам співвласників.
 
На розгляд суду запропоновано три технічно можливих варіанти поділу в натурі приміщень спірного житлового будинку з незначним відхиленням від ідеальних часток та можливістю сформувати самостійні об`єкти нерухомого майна. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами на час проведення експертизи без урахування вартості земельної ділянки становить 482 330,00 грн (а. с. 25-57 т. 4). 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
 
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
 
Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
 
Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
 
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
 
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
 
Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, відповідно до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
 
При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.
 
При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.
 
Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
 
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 61-17672св18).
 
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
 
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
 
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13).
 
На виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 23 вересня 2020 року, з метою вирішення питання щодо можливих варіантів поділу спірного житлового будинку, за клопотанням позивача ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої судовий експерт Бойко М. В. склав висновок від 20 лютого 2022 року № 20-21/22, за яким на розгляд суду було запропоновано можливі три варіанти поділу спірного житлового будинку. 
 
Оцінивши зазначений висновок проведеної судової будівельно-технічної експертизи в сукупності з іншими доказами у справі та проаналізувавши кожен із запропонованих варіантів поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що поділ спірного житлового будинку за  варіантом № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи є найбільш доцільним, оскільки зазначений варіант поділу житлового будинку є наближеним до ідеальних часток сторін у праві спільної часткової власності,  визначений з дотриманням технічної можливості сформувати самостійні об`єкти нерухомого майна, потребує найменших матеріальних затрат, не порушує право власності кожної із сторін та спрямований на фактичне вирішення спору. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2020 року щодо того, чи можуть виділені сторонам приміщення складати окремі об`єкти нерухомого майна, є необґрунтованими, оскільки проведеною у справі судовою будівельно-технічною експертизою встановлена можливість сформувати самостійні об`єкти нерухомого майна та визначено перелік необхідних для цього ремонтно-будівельних робіт. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки позивач, звертаючись до суду із цим позовом, просив виділити йому в натурі частку спірного житлового будинку. Під час розгляду справи за клопотанням позивача проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно з якою експертом запропоновано три варіанти поділу житлового будинку, та позивач в судовому засіданні просив суд здійснити поділ житлового будинку за одним із таких варіантів. 
 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16, згідно з яким суд, здійснюючи поділ майна в натурі, повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, а якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію, оскільки судом апеляційної інстанції не порушено такого висновку.
 
Позивач не оскаржує постанову апеляційного суду, що свідчить про те, що він погоджується з ухваленим судовим рішенням, незважаючи на те, що суд не стягнув на його користь компенсацію за відхилення від ідеальної частки. Частка відповідача при цьому збільшена з 643/1600 до 661/1600.
 
Щодо надання дозволу на переобладнання житлового будинку, то рішення суду першої інстанції змінено в цій частині апеляційним судом, тому доводи відповідача в цій частині відхиляються.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені ОСОБА_2 у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду. 
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга ОСОБА_2  є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Верховний Суд встановив, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу  ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року в незміненій частині та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:                                                                                                     А. І. Грушицький

                                                                                                     І. В. Литвиненко
                                                                                                                                                                              Є. В. Петров