ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
15 березня 2023 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 714/545/21
провадження 22-ц/822/210/23 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіна Н. Ю. 
суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи

позивач ОСОБА_1 

відповідач ОСОБА_2 

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин Андрій Ярославович, на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 8 грудня 2022 року, головуючий у першій інстанції Козловська Л.Д.

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я.,  у червні 2021 року звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення збитків.

Посилався на те, що 06 листопада 2019 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_2 , пошкоджено транспортний засіб VW GOLF державний номер  НОМЕР_1 .

Постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Акціонерного товариства «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» серії АО 4076802 від 05 вересня 2019 року.

Відповідно до аварійного сертифіката від 08 січня 2020 року №7285-зал та звіту про визначення вартості матеріального збитку від 14 січня 2019 року №7285 матеріальний збиток становить 57100 грн.

Страховою компанією «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» виплачено страхове відшкодування в сумі 26550 грн. 

ОСОБА_1 була надіслана претензія ОСОБА_2 08 квітня 2021 року, на яку ОСОБА_2 не надано відповіді.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в сумі 30550 грн. та моральну шкоду в сумі 8000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 8 грудня 2022 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспотної пригоди, перевищує виплачений ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування.

Тому деліктне зобов`язання зберігається до виконання ОСОБА_2 свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вважає, що доводи ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для стягнення майнової шкоди, оскільки розмір майнової шкоди не перевищення ліміту відповідальності страховика, не відповідають обставинам справи.

Вказує на наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 франшизи, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові без урахування фізичного зносу та страховим відшкодуванням у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У підпункті в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.
Відмовляючи у позові ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення збитків, суд першої інстанції не ухвалено рішення стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, не наведено мотивів та посилань на норми матеріального права.
Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків
На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Акціонерним товариством «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» згідно страхового полісу від 6 вересня 2019 року №АО/4076802, страхова сума становить 100000 грн.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2019 року встановлено, що 06 листопада 2019 року о 13 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Renault Magnum" державний номерний знак НОМЕР_2 в з`єднанні з причепом державний номерний знак НОМЕР_3 на автодорозі Стрий - Чернівці не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 , у результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Зі страхового акту до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Акціонерного товариства «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» від 01 жовтня 2020 року № 405-1102/20 вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Акціонерним товариством «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» згідно страхового полісу від 6 вересня 2019 року №АО/4076802, страхова сума становить 100000 грн., франшиза складає 2000 грн.
Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №7285 від 14 грудня 2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 складає 213827 грн. 91 коп., ринкова вартість транспортного засобу "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 становить 57100 грн., відновлювальний ремонт є недоцільним з економічної точки зору, власнику транспортного засобу "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 завдано збитки станом на 14 грудня 2019 року в сумі 57100 грн.
Згідно із платіжним дорученням Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» від 01 жовтня 2020 року №24635 Акціонерним товариством «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 26550 грн.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин А.Я., звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про відшкодування збитків 08 квітня 2021 року.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 
Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). 
Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
На підставі частини 1статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, законодавець пов`язує покладення відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, з наявністю вини заподіювача.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 22.1, 22.3  статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.
Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону- Моторне (транспортне) страхове бюро України) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1.статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Згідно із частиною 1 статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15 (провадження № 14-176цс18) зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
За таких обставин до страхувальника можна пред`явити вимогу про відшкодування майнової шкоди лише після сплати страховиком суми страхового відшкодування, передбаченої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або у разі відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.
Водночас відповідальність з виплати завданої майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у винної особи настає у разі правомірної відмови у виплаті страхового відшкодування страховиком, наявності різниці між завданою майновою шкодою та сумою страхового відшкодування, встановленої полісом страхування.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Акціонерним товариством «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» згідно страхового полісу від 6 вересня 2019 року №АО/4076802, за яким страхова сума становить 100000 грн., франшиза складає 2000 грн.
Акціонерним товариством «СГ «Ю.Бі.АЙ-КООП» здійснено виплату  ОСОБА_1  страхового відшкодування в сумі 26550 грн. згідно із платіжним дорученням Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» від 01 жовтня 2020 року №24635.
Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 14 грудня 2019 року №7285 власнику транспортного засобу "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 завдано збитки станом на 14 грудня 2019 року в сумі 57100 грн.
Отже, фактичний розмір завданої шкоди, встановлений ОСОБА_1 на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 про визначення вартості матеріального збитку від 14 грудня 2019 року №7285, в сумі 57100 грн. не перевищує ліміт відповідальності страховика 100000 грн. з урахуванням франшизи в сумі 2000 грн.

З огляду на наведене не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що доводи ОСОБА_2 щодо не перевищення розміру майнової шкоди ліміту відповідальності страховика, не відповідають обставинам справи.
За таких обставин суд першої інстанції встановивши, що  ОСОБА_1 отримано страхове відшкодування, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника ОСОБА_2 .
Не можна погодитися з посиланням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 франшизи, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові без урахування фізичного зносу та страховим відшкодуванням у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову  ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків в сумі 30550 грн. та моральної шкоди в сумі 8000 грн.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги,  ОСОБА_1  зазначалося заподіяння збитків відповідно до  звіту суб`єкта оціночної діяльності  ОСОБА_3  про визначення вартості матеріального збитку від 14 грудня 2019 року №7285 в сумі 57100 грн, здійснення страхового відшкодування в сумі 26550 грн., наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди в сумі 30550 грн., що перевищує розмір страхового відшкодування.
Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №7285 від 14 грудня 2019 року, вартість матеріального збитку визначена такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження, оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 складає 213827 грн. 91 коп., ринкова вартість транспортного засобу "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 становить 57100 грн., відновлювальний ремонт є недоцільним з економічної точки зору. 
Отже, ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 франшизи в сумі 2000 грн., різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові без урахування фізичного зносу та страховим відшкодуванням у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, не заявлялись.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2022 року залишено без змін, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З огляду на наведене, рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин Андрій Ярославович, залишити без задоволення.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий                                                                  Н. Ю. Половінкіна

Судді         М. І. Кулянда

О. О. Одинак