ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2023 р.           Справа№ 920/15/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Чорногуза М.Г. 

за участю секретаря судового засідання - Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 20.04.2023 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія"
на рішення Господарського суду Сумської області
від 08.09.2022 (повний текст складено та підписано 16.09.2022)
у справі №920/15/22 (суддя Заєць С.В.)
за позовом керівника Охтирської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія"
про стягнення 3529964 грн 60 коп.

                                                   УСТАНОВИВ:
Керівник Охтирської окружної прокуратури Сумської області звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.06.2022 № 52-1369вих-22) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" про стягнення 3 244 788 грн 81 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за Договором 08.10.1997 № 098/97 та 285 195,79 грн пені.                                                            Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Брокенергія» неналежним чином виконує умови договору оренди державного майна, орендну плату за використання цілісного майнового комплексу не сплачує, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати орендної плати за період з 27.04.2021 по вересень 2021 року в розмірі 3 244 768,81 грн.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2022 у справі №920/15/22  позов звдоволено повністю.  
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях 3 244 768 гривень 81 коп., заборгованість зі сплати орендної плати за договором від 08.10.1997  № 098/97 та пені в сумі 285 195 гривень 79 коп.
          Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідач ТОВ «Брокенергія» неналежним чином виконує умови договору оренди державного майна, своєчасно орендну плату за період з 27.04.2021 по 30.09.2021 в загальній сумі 3244768 грн 81 коп. не сплачує позовні вимоги є обґрунтованими.
          Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2022 у справі №920/15/22 та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована наступним. На думку відповідача орендна плата не може бути стягнута на користь позивача, оскільки вона стягується в дохід держави, заперечує проти наявності підстав для представництва інтересів позивача прокурором та зазначає про помилковість розрахунку пені.
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 апеляційну скаргу у справі № 920/15/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Разіна Т.І., Чорногуз М.Г.          
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2022 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.01.2023. 
05.01.2023 на адресу суду від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги і просить оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому прокурор зазначив, що відповідач не заперечує та ніяким чином не спростовує факт існування заборгованості зі сплати орендної плати, факт використання майнового комплексу, а також не наводить доводів на заперечення нарахування пені та своєчасних виплат по орендній платі.
Також через канцелярію суду 12.01.2023 надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, у якому він заперечив проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що заборгованость і пеня підлягають стягненню до Державного бюджету України на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, а не на рахунок Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та підтвердив строк нарахування пені з 27.04.2021 по 21.12. 2021.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 розгляд справи відкладено на 23.02.2023.          
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 розгляд справи відкладено на 23.03.2023.                    
           10.04.2023 на адресу суд від прокуратури надійшли додаткові пояснення щодо реквізитів для оплати заборгованості, у яких зазначено, що заборгованість і пеня стягуються за кодом класифікації бюджету 22080100 (надходження від орендної плати за користування цілісним майновим комплексом) на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області. 
Також на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення з приводу реквізитів для сплати заборгованості та пені за рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2022          , які відповідають поясненням прокуратури.                                                                                                     20.04.2023 від представника відповідача надійшли письмові заперечення щодо долучення на стадії апеляційного розгляду стороною додаткових доказів у справі № 920/15/22.
У судове засідання 20.04.2023 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача. Представник прокуратури та позивача підтримали подані ними додаткові пояснення і просили їх врахувати при винесенні рішення у справі. Представник відповідача заперечив проти долучення до справи письмових пояснень та доданих до них документів з посиланням на таке, що такі документи мали бути надані в суді першої інстанції. Інших клопотань в судовому засіданні не надійшло.
Колегія суддів прийшла до висновку про залучення до матеріалів справи письмових пояснень для надання їм оцінки при прийнятті рішення, оскільки письмові пояснення не є новими доказами в розумінні ст. 269 ГПК України, а лише конкретизують позиції учасників справи.
Щодо апеляційної скарги, представник відповідача просив її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення,  представники прокуратури та позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити оскаржуване рішення без змін. 
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  огляду  на  наступне.                    
Підстави представництва прокурором інтересів держави в суді.
Пунктом 3  статті 131-1 Конституції України  на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Таким законом є  Закон України «Про прокуратуру», стаття 23 якого передбачає, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до  ст. 53 ГПК України  у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, чинним законодавством визначено дві обов`язкових умови, за обов`язкової наявності яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді: 1) порушення або загроза порушення інтересів держави та 2) не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99, державні інтереси закріплюються як нормами  Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним  поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 вказані міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення  Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у  ст. 131-1 Конституції України  та ст. 23 Закону №1697VII.
«Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Ще однією обов`язковою умовою для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Відповідно до  ст. 167 ЦК України  держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).
Відповідно до  ст. 287 ГК України  орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо єдиних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.
За  ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України»  Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
До основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності (ст. 4 вказаного Закону).
Фонд державного майна України у сфері оренди державного майна виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна.
Фонд державного майна України здійснює інші повноваження, визначені законами України та пов`язані з виконанням покладених на нього Президентом України завдань (ст. 5 вище згаданого Закону).
Згідно з п. 1 Положення «Про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.01.2019 № 83 (далі Положення), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі - регіональне відділення) є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Фонд, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.
Пунктом 4 Положення визначено, що основними завданнями регіонального відділення є здійснення повноважень орендодавця державного майна.
У сфері оренди державного майна Регіональне відділення виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням.
Відповідно до  ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»  міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений  Конституцією  та законами України.
Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях
Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц, № 924/1256/17, від 13.11.2019 у справі № 925/315/19, від 21.01.2020 у справі №910/2538/19).
Зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 висловлено правовий висновок, відповідно до якого бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Зважаючи на вказані правові висновки Верховного Суду, лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави. Інші вжиті заходи, в тому числі, досудового врегулювання, які не призвели до реального усунення порушень інтересів держави, не відповідають вимогам чинного законодавства.
Також слід зазначити, що норма  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень, а не правових наслідків, які наступили для осіб, які їх вчинили, зокрема, у вигляді притягнення до кримінальної або дисциплінарної відповідальності. Відтак наявність вироку суду або наказу керівника про застосування дисциплінарного стягнення може свідчити про притягнення осіб до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення або дисциплінарного проступку, проте не можуть вважатись обов`язковими та виключними доказами для обґрунтування факту неналежності здійснення уповноваженим органом своїх повноважень.
Прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист відповідних прав та інтересів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 920/121/19.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 826/15338/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18. "
Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц висловив правову позицію, відповідно до якої наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними правами відповідної сторони процесу. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit сuгіа («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Встановлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на адресу ТОВ «Брокенергія» 31.03.2021 та 28.05.2021 направлено претензії щодо необхідності погашення заборгованості за договором оренди державного майна від 08.10.1997 № 098/97 та пені, водночас, ТОВ «Брокенергія» заборгованість з орендної плати та пеню не сплачено.
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях 28.09.2021 звернулося до Сумської обласної прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах, посилаючись на відсутність коштів для сплати судового збору
Встановивши порушення бюджетного законодавства, порушення інтересів держави, Охтирською окружною прокуратурою, враховуючи субсидіарну роль прокурора щодо захисту інтересів держави у судовому порядку, 02.11.2021 додатково на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України до Полтавській та Сумській областях спрямовано листа щодо виявлених порушень бюджетного законодавства, вжитих Позивачем заходів до захисту порушених інтересів держави, в якому також просила надати копії підтверджуючих документів.
У листі від 12.11.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях зазначає, що самостійно не може звернутися з позовом до суду через відсутність коштів для сплати судового збору.
Окружною прокуратурою 17.12.2021 на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях повторно спрямовано листа щодо виявлених порушень бюджетного законодавства, вжитих Позивачем заходів до захисту порушених інтересів держави, в якому також просила надати копії підтверджуючих документів.
У листі від 22.12.2012 за №10-125-06267 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях зазначає, що самостійно не може звернутися з позовом до суду у зв`язку з обмеженням бюджетного фінансування з витрат по сплаті судового збору.
Вказане свідчить про не здійснення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, як органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.
На виконання абз. З ч. 4  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  місцевою прокуратурою попередньо, до звернення до суду, повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про представництво інтересів держави в суді.
Ураховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, заборгованість зі сплати орендної плати та пеню не сплачено, порушення вимог бюджетного законодавства продовжують мати місце, а уповноваженим органом допущено бездіяльність, суд приходить до висновку, що вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
Обставини справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.1997 між Державною акціонерною енергопостачальною компанією «Сумиобленерго» та Акціонерним товариством спільним підприємством «Правекс-Брок» укладено договір оренди № 098/97.
Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс, структурний підрозділ Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Сумиобленерго» - підприємство Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ), склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.09.1997 і вартість якого становить 3 841 000 грн.
Відповідно до п. 11.1 Договору цей договір діє до 31.12.2037.
За актом прийому - передачі майна Охтирських теплових мереж (Охтирської ТЕЦ) від 17.12.1997 ДАЕК «Сумиобленерго» передало, а АТ СП «Правекс-Брок» прийняло майно Охтирських теплових мереж (Охтирської ТЕЦ).
Відповідно до договору від 08.02.2019 про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна від 08.10.1997 № 098/97 (далі додаткова угода 1), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області та Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРЕІЯ» уклали цей договір про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна від 08.10.1997 № 098/97, зокрема виклавши розділи 1-13 у новій та доповненій редакції.
Згідно п. 1.1 Додаткової угоди 1 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс структурного підрозділу державної акціонерної енергопостачальної компанії «Сумиобленерго» підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ), склад і вартість якого визначено на підставі акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу Підприємства, складеного станом на 30.11.2017, вартість якого за актом оцінки становить 36 434 490 грн.
Орендар вступає у строкове платне користування Підприємством у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі Підприємства (п. 2.1 Додаткової угоди 1).
Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої  постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить без ПДВ за перший місяць оренди після перегляду її розміру - січень 2018 року - 502 310, 17 грн. Орендна плата за січень 2018 року визначена з урахуванням індексу інфляції. Орендна плата в новому розмірі нараховується з 1 січня 2018 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата у повному обсязі перераховується орендарем до державного бюджету щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п. п. 3.1-3.3 Додаткової угоди  1).
Орендна плата перерахована несвоєчасно чи не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.5 Додаткової угоди 1).
Відповідно до п. 5.2 Додаткової угоди 1 орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету.
Цей договір діє до 31.12.2037 (п. 10.1 Додаткової угоди 1).
Також, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області та ТОВ «БРОКЕНЕРПЯ» 19.03.2019 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна від 08.10.1997 № 098/97 (далі Додаткова угода 2).
Додатковою угодою 2, зокрема викладено п. 3.5 Договору у новій редакції: орендна плата перерахована несвоєчасно чи не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.
Крім того, розділ 9 «Відповідальність і вирішення спорів за договором» доповнено п. 9.4, відповідно до якого стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, передбачених цим договором, проводиться у судовому порядку та/або в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та ТОВ «БРОКЕНЕРПЯ» 14.05.2019 укладено договір про внесення змін до договору оренди державного майна від 08.10.1997 № 098/97 (далі Додаткова угода 3).
Відповідно до Додаткової угоди 3 у преамбулі Договору слова і цифри «Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 21124686, місце знаходження якого м. Суми вул. Харківська, 30/1 замінити на слова і цифри «Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, код ЄДРПОУ 42769539, місце знаходження якого м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 1/23» та змінено платіжні та поштові реквізити сторін.
В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивач зазначають, що ТОВ «Брокенергія» неналежним чином виконує умови договору оренди державного майна, орендну плату за використання цілісного майнового комплексу не сплачує, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати орендної плати за період з 27.04.2021 по вересень 2021 року в розмірі 3 244 768,81 грн.
Окрім цього, за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання йому нараховано пеню за період з 27.04.2021 по 30.09.2021  (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог № 52-1369вих-22 від 24.06.2022) в сумі 285195 грн 79 коп.
Судом встановлено, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на адресу ТОВ «Брокенергія» 31.03.2021 та 28.05.2021 направлялися претензії щодо необхідності погашення заборгованості за договором оренди державного майна від 08.10.1997 № 098/97 та пені, проте відповідач заборгованість так і не погасив.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях від 31.05.2021 № 405 «Про прийняття рішення про визнання розірваним договору оренди від 08.10.1997 № 098/97» визнано розірваним з 26.04.2021 договір оренди від 08.10.1997 № 098/97, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та ТОВ «Брокенергія» щодо користування цілісним майновим комплексом структурного підрозділу Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Сумиобленерго» підприємства. Охтирські теплові мережі «Охтирська ТЕЦ» за адресою м. Охтирка вул. Снайпера, 13.
Відповідно до  ст. 626 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно  ст. 759 ЦК України  за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України).
Згідно  ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»  (далі Закон) оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
За  ст. 17 Закону  орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.
У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна.
Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно.
Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Відповідно до  ст. 782 ЦК України  наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.
У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ст. 785 ЦК України).
Згідно  ст. 795 ЦК України  передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.
Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Таким чином, основне зобов`язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється після спливу строку договору, оскільки таке припинення у розумінні  статті 795 ЦК України  пов`язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами відповідного акта про повернення орендарем предмета договору оренди.
Станом на час подання позовної заяви у даній справі Відповідачем орендоване майно орендодавцю повернуто не було (акту, який є належним доказом, не складено), отже орендар продовжував ним користуватись і після припинення договору.
Тому, враховуючи користування Відповідачем орендованим майном і після припинення дії договору, стягненню підлягає орендна плата за весь період фактичного використання майна.
Згідно  ст. 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
За  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до  ст. 629 ЦК України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем належним чином умов договору оренди державного майна, своєчасно орендну плату за період з 27.04.2021 по 30.09.2021 в загальній сумі 3244768 грн 81 коп. він не сплатив, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача  орендної плати за спірним договором та задоволення їх у повному обсязі.
Щодо стягнення пені.
Відповідно до  ст. 216 ГК України  учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим  Кодексом, іншими законами та договором.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено  законом  або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ст. 232 ГК України).
Згідно  ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»  платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений  статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. З вказаного  Закону).
За період користування державним майном Орендар порушив встановлені п. 3.6 Договору строки перерахування орендної плати - до 15 числа місяця, наступного за звітним.
Пунктом 3.5 Договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожен день прострочення, включаючи день оплати.
Відповідно до поданого розрахунку за несвоєчасне виконання ТОВ «Брокенергія» грошового зобов`язання позивачем нарахована пеня за період з 27.04.2021 по 30.09.2021 в сумі 285195,79 грн.
Здійснивши перевірку указаного розрахунку, приймаючи до уваги встановлений судом факт несвоєчасної оплати оренди державного майна, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 285195 грн 79 коп. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апелянта щодо періоду розрахунку пені апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки відповідно до розрахунку доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог  пеня нарахована  з 27.04.2021 (виникнення заборгованості) по 30.09.2021, що відповідає 6-ти місячному строку нарахування пені з дати виникнення заборгованості відповідно до ст. 232 ГК України.
Щодо твердження апелянта з приводу того, що у рішенні суду стягнуто  заборгованість і пеню на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавський та Сумській областях, а не в дохід держави, то колегія суддів зазначає, що реквізити, указані у резолютивній частині рішення суду відповідають реквізитам для зарахування надходжень до Державного бюджету на території Охтирської міської територіальної громади за кодом бюджетної класифікації доходів бюджету 22080100 «надходження від орендної плати за користування цілісним майновим комплексом», отже стягнення відбувається до Державного бюджету згідно умов договору. 
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

          Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2022 у справі №920/15/22 залишити без змін.
          Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокенергія".
Матеріали справи №920/15/22 повернути Господарському суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано після виходу судді Разіної Т.І. та Чорногуза М.Г. з відпустки 15.05.2023.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                М.Г. Чорногуз