ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/5677/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року (головуючий суддя Конишева О.В.) 
у справі № 280/5677/22
за позовом ОСОБА_1 ,   
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,   
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                        ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в розрахунку пенсії за віком, виходячи з приписів частини 2 статті 40 зазначеного Закону, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме, за 2019 - 2021 роки;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме, за 2019 - 2021 роки, з урахуванням вже сплачених сум, починаючи з 06.06.2022;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 в подвійному розмірі стажу роботи за період з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022 у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХП та провести перерахунок і виплату призначеної пенсії з 06.06.2022, з урахуванням проведених виплат.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачці, з урахуванням вимог частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Крім того, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачки з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022 мають бути зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що факт отримання позивачкою до досягнення пенсійного віку пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення», а не за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не позбавляє позивачку права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019-2021 роки. 
Щодо зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі періодів роботи позивачки з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022, судом з наданих до справи копій документів встановлено, що лабораторія «Штучна нирка», де працювала позивачка, створена при реанімаційному відділенні лікарні, тобто, зазначена лабораторія була структурним підрозділом реанімаційного відділення лікарні, у зв`язку із чим періоди роботи при реанімаційному відділенні Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м.Запоріжжя повинні бути зараховані до стажу роботи позивачки у подвійному розмірі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відповідач в обґрунтування відмови у зарахуванні стажу у подвійному розмірі посилається на те, що робота позивачки на посаді фельдшера/лаборанта відділення «штучної нирки» Міської клінічної лікарні  екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя не може вважатися роботою в реанімаційному відділенні, тому підстави для зарахування позивачці періоду роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.02.2022 у подвійному розмірі відсутні. Також відповідач вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що оскільки питання призначення та виплати пенсії за вислугу років врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення», а пенсії за віком - Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому вказані пенсії є різними видами пенсії. Відповідач зазначає, що в даному випадку позивачка звернулась із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, і з 06.06.2022 позивачку переведено на  пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки за 2014-2016 роки, який збільшений на коефіцієнт 1,17 та який враховувався під час  попереднього перерахунку попереднього виду пенсії 01.03.2019. Показник середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки застосовується лише при первинному призначенні пенсії у 2022 році. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку як особа, якій призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (працівник охорони здоров`я) з 07.11.2006.
Відповідно до пункту «е»  статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.
Після проведення пенсійної реформи, на підставі п.4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону  України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV з 01.10.2017 пенсія позивачки перерахована із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки, та застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
06.06.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06.06.2022 відповідачем переведено позивачку з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком розрахований з застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки, який збільшений на коефіцієнт 1,7. 
З отриманого розрахунку стажу позивачка дізналася, що період її роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002 на посаді фельдшера/лаборанта відділення «штучної нирки» Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя не зараховано до її стажу в подвійному розмірі. Також не зараховано весь період її роботи у відділенні інтенсивної терапії екстракорпаральних методів детоксикації з 01.01.2004 по 31.08.2021 та період роботи в КНП «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР з 01.09.2021 по 31.03.2022.
05.08.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою про розрахунок пенсії за віком з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, тобто 2019-2021 роки, та просила надати відповідь щодо зарахування стажу її роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002, з 01.01.2004 по 31.08.2021, та з 01.09.2021 до моменту призначення пенсії за віком. 
Листом від 12.08.2022 відповідач відмовив позивачці у перерахунку пенсії за віком відповідно до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки. 
Щодо зарахування стажу роботи в подвійному обчисленні відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  у цьому ж листі роз`яснено, що право на обчислення стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до цієї статті мають особи, що працювали в закладах охорони здоров`я, перелічених у зазначеній статті. Відповідно до записів трудової книжки не вбачається, що робота з 15.09.1992 по 02.01.2002, з 01.01.2004 по 31.03.2022 на посаді фельдшера/лаборанта відділення «штучної нирки» Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя є роботою в реанімаційному відділенні. Тому для врахування вказаних періодів роботи до стажу в подвійному обчисленні для розрахунку пенсії за віком у відповідача не має законних підстав.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних дій відповідача з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 цього Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Виходячи з аналізу наведених норм, питання щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років, яка була призначена позивачці 07.11.2006, не входить до правового регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а визначається виключно Законом України «Про пенсійне забезпечення» і є спеціальним видом пенсії для конкретно визначеного кола осіб.
За правилами абзацу 4 частини 2 статті 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, в якій використовується, зокрема, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики
Частиною третьою  статті 45 Закону  №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в  частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого  абзацом п`ятим  частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений)  частиною другою  статті 40 цього Закону для призначення пенсії. 
За правилами абзацу 4 частини 2 статті 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, в якій використовується, зокрема, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.  
Аналіз наведених норм свідчить, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV  регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом № 1058-ІV, однак позивачці первинно призначено іншу пенсію за іншим законом.
Так, в спірному випадку позивачці первинно призначено пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Звернувшись 06.06.2022 до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком, позивачка використала право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону № 1058-ІV вперше.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 1 січня 2004 року здійснюється на підставі  Закону №1058-ІV  за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями  Закону №1788-ХІІ.
За встановлених у справі обставин є помилковим висновок відповідача, що мало місце переведення з одного виду пенсії на інший згідно з положеннями частини третьої  статті 45 Закону № 1058-ІV. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку  Закону № 1788-XII, до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі  Закону №1058-ІV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3  ст.45 Закону №1058-ІV, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, факт отримання позивачкою до досягнення пенсійного віку пенсії за вислугу років за  Законом України «Про пенсійне забезпечення», а не за  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не позбавляє позивачку права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.2  ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019-2021 роки.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 428/450/17, особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV у зв`язку з досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень ст. 40 Закону № 1058-ІV як вперше призначена.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії позивачці без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 роки є протиправними. 
Щодо зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі періодів роботи позивачки з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022, суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції, зазначає таке.
Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції на час призначення позичці пенсії за вислугу років встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники   освіти,  охорони  здоров`я  та  соціального забезпечення  незалежно  від  віку за наявності спеціального стажу роботи   за   переліком,   що   затверджується   у  порядку,  який визначається  Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ робота   в   лепрозорних   і   протичумних  закладах  охорони здоров`я,  у закладах (відділеннях) з  лікування  осіб,  заражених вірусом   імунодефіциту   людини  або  хворих  на  СНІД,  в  інших інфекційних   закладах   (відділеннях)   охорони    здоров`я,    у патолого-анатомічних і  реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я,  а  також  у  психіатричних  закладах  охорони  здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. 
Відповідно до ст.8 Закону № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004,  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Статтею 24 Закону №1058-IV  встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. 
Одночасно, відповідно до пункту 16  розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV  передбачено, що положення  Закону України «Про пенсійне забезпечення»  застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років.
Відповідно до  статті 22 Конституції України  конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Дана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 у справі №689/872/17.
Також слід зазначити, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.
В спірному випадку відмова в зарахуванні визначених позивачкою періодів роботи до стажу роботи в подвійному розмірі обґрунтована відповідачем тим, що робота позивачки з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022 не є роботою в реанімаційному відділенні КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя». 
При цьому з наявного у справі розрахунку пенсії за віком, здійсненого відповідачем, вбачається, що період роботи позивачки з 02.01.2002 по 31.12.2003 зарахований пенсійним органом в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що відповідно до записів трудової книжки позивачки з 15.09.1992 по 02.01.2002 позивачка працювала на посаді фельдшера/лаборанта відділення «Штучна нирка» КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя.
02.01.2002 у зв`язку зі зміною штатного розпису відділення «штучна нирка» змінено на відділення інтенсивної терапії екстрокарпоральних методів детоксикації.
06.11.2006 позивачку звільнено у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років.
13.11.2006 позивачка прийнята до в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» на посаду фельдшера-лаборанта відділення інтенсивної терапії екстрокарпоральних методів детоксикації.
21.08.2021 позивачка звільнена з посади фельдшера-лаборанта відділення інтенсивної терапії екстрокарпоральних методів детоксикації КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» за угодою сторін.
З 25.08.2021 по 04.04.2022 позивачка працювала в КНП «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР на посаді фельдшера - лаборанта та старшого фельдшера-лаборанта лабораторії діагностики ВІЛ-інфекцій і опортуністичних захворювань.
Період роботи позивачки на посаді фельдшера-лаборанта відділення інтенсивної терапії екстрокарпоральних методів детоксикації з 13.11.2006 по 21.08.2021  підтверджений також довідкою КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» від 04.08.2022 №158.
Відповідно до наявної в матеріалах справи  копії штатного розпису 5 міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги зі стаціонаром і станцією швидкої медичної допомоги  лабораторія «Штучна нирка» створена при реанімаційному відділенні та була структурним підрозділом стаціонару лікарні.
Листом Міністерства охорони здоров`я від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 повідомлено Пенсійний фонд України про проведення реорганізації анестезіологічної служби відповідно до наказу МОЗ України від 08.10.1997 № 303 і зазначено, що у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні бути створені відділення, в тому числі відділення інтенсивної терапії екстрокарпоральних методів детоксикації.
Наказом управління охорони  здоров`я Запорізької міської ради від 29.04.2009 № 176 на головного лікаря КУ «Міська клінічна лікарня екстренної та швидкої допомоги м. Запоріжжя» покладено обов`язок з 1 травня 2009 року затвердити структуру служби анестезіології та інтенсивної терапії, до складу якого включено вузькопрофільне відділення інтенсивної терапії (відділення екстрокарпоральних методів детоксикації). 
Отже, з зазначених документів вбачається, що відділення, де працювала позивачка у спірні періоди з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 21.08.2021, є  структурним підрозділом реанімаційного відділення лікарні, тому в силу вимог  ст. 60 Закону №1788-XII  такі періоди  підлягають зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі. 
Також суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідно до норми ст. 60 Закону №1788-XII підлягають зарахуванню  в подвійному розмірі період роботи позивачки з 25.08.2021 по 31.03.2022 в КНП «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР на посаді фельдшера - лаборанта та старшого фельдшера-лаборанта лабораторії діагностики ВІЛ-інфекцій і опортуністичних захворювань.
Заперечення з приводу висновків  першої інстанції щодо цього періоду роботи позивачки в апеляційній скарзі відповідача відсутні. В обґрунтування відмови у зарахуванні стажу у подвійному розмірі відповідач посилається виключно на те, що лабораторія (відділення) «Штучна нирка» не відносилась до реанімаційного відділення.
З огляду на наведене, суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
                                                      
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 280/5677/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко