Справа № 163/1529/21  Провадження №33/802/268/23 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу представника Лошака В.О. на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 02 березня 2023 року про відмову у задоволенні заяви представника Лошака В.О. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд і скасування за нововиявленими обставинами постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України,
В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд і скасування за нововиявленими обставинами постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України.
Вказаною постановою ОСОБА_1 як керівник благодійної організації "Bokerner Clique" визнаний винним у вчиненні дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України 12 662 штук нового чоловічого, жіночого та дитячого одягу в асортименті загальною вартістю 11 821 259,76 гривні, з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу документів, що в частині цих товарів містили неправдиві відомості про їх найменування, а також неправдиві відомості, необхідні визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, тобто правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України.
За вчинення правопорушення на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 11 821 259,76 грн з конфіскацією в дохід держави 12 662 штук чоловічого, жіночого та дитячого одягу в асортименті тою ж вартістю.
Постановою Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року – без змін. 
Таким чином, постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року набрала чинності 20 вересня 2021 року.
У поданій заяві представник ОСОБА_2  вказав, що участь у складанні протоколу про порушення митних правил брали участь працівники Волинської митниці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що суперечить положенням ст.ст.504, 505 МК України. Крім цього, ОСОБА_1 тривалий час надавав гуманітарну допомогу Україні, а під час проведення митного контролю було вчинено заміну частини переміщуваного вживаного вантажу на новий. Такі обставини не були взяті до уваги, через що постанова від 21 липня 2021 року є незаконною і підлягає скасуванню.
Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 02 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника Лошака В.О. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд і скасування за нововиявленими обставинами постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року.
На вказану постанову судді представник ОСОБА_2  подав до Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу.
Перевіривши вказану апеляційну скаргу, доходжу висновку, що її слід повернути з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з вимогами ст.7 КУпАП, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Специфіка процесуальної діяльності при розгляді справ про адміністративне правопорушення визначає особливу процедуру оскарження рішень посадових осіб, які її здійснюють. Водночас, право на оскарження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується встановленням у нормах КУпАП порядку і строків подачі (у деяких випадках і розгляду) скарг на рішення посадових осіб, в тому числі й судів.
У зв`язку з цим, главою 24 КУпАП передбачений інститут оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, який є вихідною гарантією захисту прав учасників провадження.
Так, статтею 294 КУпАП передбачена можливість перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку. Разом із цим, главою 24-1 КУпАП передбачений порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення, в разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
КУпАП не встановлює заборони або обмеження в реалізації права на оскарження до суду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, а навпаки, визначає процедуру оскарження судових рішень, яка в даному випадку була дотримана та реалізована ОСОБА_5 , шляхом подання апеляційної скарги на постанову судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року.
Постановою Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року – без змін. 
Отже, національними судами України виконані положення ст.13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту.
Відповідно до ч.1 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.
За допомогою чіткого визначення в КУпАП порядку оскарження (перегляду) судових рішень знаходить свою реалізацію конституційний принцип, закріплений у п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, щодо забезпечення оскарження рішення суду, за виключенням випадків, встановлених законом.
Також слід зазначити, що чинний КУпАП не містить положень про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.
У зв`язку з цим, та виходячи з практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції доходить висновку про неможливість діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, тобто в даному випадку – здійснити перегляд судового рішення у порядку, не визначеному КУпАП.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
У рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03), ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Виходячи зі змісту вказаних норм закону, прийняття до розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_2 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 02 березня 2023 року про відмову у задоволенні заяви представника Лошака В.О. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд і скасування за нововиявленими обставинами постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, не відповідає нормам діючого національного законодавства та правовим позиціям, викладеним у вищезазначених рішеннях ЄСПЛ, а тому така апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 287, 294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 02 березня 2023 року про відмову у задоволенні заяви представника Лошака В.О. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд і скасування за нововиявленими обставинами постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, – повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду         В.П. Денісов