Номер провадження: 22-ц/813/3029/23 
Справа № 946/690/21
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із вищевказаним позовом, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 112 497,89 грн., з яких: 62 497,89 грн. - матеріальна шкода, 50 000,00 грн. – моральна шкода, та з Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь 55 491,55 грн., а також з ОСОБА_2 та Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 03.03.2020 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Некрасова кут вул. Татарбунарська у порушення вимог п.п. 12.1, 12.4, 13.1, 13.1 Правил дорожнього руху не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем «AUDI Q5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Некрасова в попутному напрямку. 
При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було зареєстровано кримінальне провадження №12020160150000349 від 04.03.2020 року. Після проведення досудового розслідування встановлено, що ДТП відбулася внаслідок порушення ОСОБА_2 п.12.1 Правил дорожнього руху. Провадження закрито 26.06.2020 року за відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення, а матеріали направлені для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
22.07.2020 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, серії ДПР18 №441698, який направлено до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. 
23.10.2020 року постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №946/4487/20 провадження закрито на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Апеляційний суд, залишаючи в силі постанову суду першої інстанції, звернув увагу на те, що провадження закрито з підстави, яка не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а також додатково роз`яснив, що учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2020 року, не позбавлені можливості звернутись за захистом своїх прав у порядку цивільного судочинства. Окрім того, вина ОСОБА_2 підтверджується висновком від 14.05.2020 року №10505200 автотехнічного експертного дослідження обставин зіткнення автомобілів «BMW X3», номерний знак НОМЕР_1 , та «AUDI Q5», номерний знак НОМЕР_2 , а також матеріалами кримінального провадження №12020160150000349 від 04.03.2020 року. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , володільця автомобіля марки «BMW X3», номерний знак НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Заява про страхове відшкодування направлена до Моторного (транспортного) страхового бюро України 10.03.2020 року. 
Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «AUDI Q5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу ЕР№139598952. Договір добровільного страхування автомобіля не укладався. 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №83/20 від 08.05.2020 року з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «AUDI Q5», номерний знак НОМЕР_2 , становить 55 491,55 грн (ринкова вартість автомобіля на час ДТП - 685 207,11 грн., повна вартість відновлюваного ремонту – 107 985,44 грн.). 
Крім того, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в порушені його права власності, зокрема, внаслідок пошкодження його транспортного засобу, він зазнав переживання та страждання з приводу того, що особи, відповідальні за збитки не поновлюють його порушене право та не сплачують в добровільному порядку шкоду, завдану йому. Також, хвилювання та думки про те, як відновити транспортний засіб, тримали і тримають його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї. Фактично втративши можливість протягом тривалого часу вільно користуватись своїм транспортним засобом, позивач був змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом по справах, а також змінив свій звичний робочий день, оскільки витрачав чимало часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та поліції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу. Позивач вказує, що на час подачі позовної заяви, завдана шкода не відшкодована ані Моторним (транспортним) страховим бюро України, ані ОСОБА_2 (а. с. 1-6). 
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що факт винуватості ОСОБА_2 у заподіянні шкоди є недоведеним, а тому вимога про відшкодування шкоди є передвчасною. Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї, нові запчастини для відновлення пошкодженого автомобіля не купувались, факт відновлення автомобіля не підтверджений, а тому, відповідач має право вимагати врахування зношеності автомобіля та запчастин до нього, який відповідно до змісту позовної заяви складає 70%. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнає, у зв`язку з тим, що позивачу не було заподіяно будь-яких втрат немайнового характеру, будь-яких доказів спричинення моральної шкоди не надано, тому, на підставі викладеного, просить суд відмовити в позові у повному обсязі. (а. с. 50-51).
У відзиві на позовну заяву представник Моторного (транспортного) страхового бюро України просить відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що у позовній заяві відсутні будь–які належні докази, які б містили відомості про незабезпечення колісного транспортного засобу марки «BMW X3», номерний знак НОМЕР_1 , на дату ДТП полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності чи то про наявність (відсутність) договору добровільного страхування. Крім того відсутнє посилання на притягнення водія автомобіля BMW X3», номерний знак НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. (а. с. 61-62 на звороті).
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 52 043,89 грн., суму витрат на проведення автотоварознавчого дослідження 2 000,00 грн., поштові витрати у сумі 354,60 грн., суму витрат на проведення автотехнічного експертного дослідження 8 100,00 грн., та у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 55 491,55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 296,93 грн. та судовий збір в дохід держави у розмірі 595,89 грн.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 703,07 грн. та судовий збір в дохід держави у розмірі 529,08 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції не мав компетенції для розгляду питання про винність або не винність ОСОБА_2 , оскільки такі дії суперечать Конвенції. Тобто в даному випадку факт винуватості ОСОБА_2 у заподіянні шкоди є недоведеним, а тому вимога про відшкодування шкоди є передчасною; 2) суд невірно визначився з оцінкою доказів, які позивач додав на підтвердження вини відповідача у ДТП; 3) нові запчастини для відновлення пошкодженого автомобіля не купувались, факт відновлення автомобіля не підтверджений, а тому, відповідач має право вимагати врахування зношеності автомобіля та запчастин до нього, який відповідно до змісту позовної заяви складає 70%; 4) само по собі посилання на заподіяння шкоди не може стати підставою для стягнення моральної шкоди; 5) витрати на правничу допомогу підтверджуються детальним розрахунком витрат, хоча в матеріалах справи такий розрахунок відсутній (а. с. 140-141 на звороті).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.06.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року залишено без руху. 
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.08.2022 року поновлено строк та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.08.2022 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за загальною ціною позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 року, і в розумінні п. п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Задовольняючи позов частково, стягуючи з
- ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 52 043,89 грн., у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження 2 000,00 грн., поштові витрати у сумі 354,60 грн., витрати на проведення автотехнічного експертного дослідження 8 100,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 296,93 грн. та судовий збір 595 грн. 89 коп.,
- Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 55 491,55 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 703,07 грн. та судовий збір в дохід держави у розмірі 529,08 грн.,
суд першої інстанції виходив з доведеності вини  ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль, та що оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, у зв`язку з чим матеріальна шкода у розмірі регламентної виплати підлягає стягненню з МТСБУ, а різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою – з ОСОБА_2 . Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням його майна, протиправність дій відповідача ОСОБА_2 , причинний зв`язок між такими діями та їх наслідками, з ОСОБА_2 на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000 грн. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:
- 03.03.2020 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Некрасова кут вул. Татарбунарська у порушення вимоги п.п. 12.1, 12.4, 13.1, 13.1 ПДР не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем «AUDI Q5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Некрасова в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було зареєстровано кримінальне провадження №12020160150000349 від 04.03.2020 року. Після проведення досудового розслідування встановлено, що ДТП відбулася внаслідок порушення ОСОБА_2 п.12.1 Правил дорожнього руху. Провадження закрито 26.06.2020 року за відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення, а матеріали направлені для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення; 
- 22.07.2020 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, серії ДПР18 №441698, який направлено до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області; 
- постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 20.11.2020 року у справі №946/4487/20, провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Апеляційний суд, залишаючи в силі постанову суду першої інстанції, звернув увагу на те, що провадження закрито з підстави, яка не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а також додатково роз`яснив, що учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2020 року, не позбавлені можливості звернутись за захистом своїх прав у порядку цивільного судочинства;
- згідно з висновком від 14.05.2020 року № 10505200 автотехнічного експертного дослідження обставин зіткнення автомобілів «BMW X3», номерний знак НОМЕР_1 , та «AUDI Q5», номерний знак НОМЕР_2 , дії водія автомобілю «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пов`язані з неналежним виконанням ним вимог п. п. 12.1., 12.4, 13.1, 13.3 ПДР України, є необхідною та достатньою умовою виникнення ДТП, тобто технічною причиною його настання;
- згідно з висновком експерта №83/20 від 08.05.2020 року з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «AUDI Q5», номерний знак НОМЕР_2 , на момент дослідження визначається 55 491,55 грн. (ринкова вартість автомобіля на час ДТП - 685 207,11 грн., повна вартість відновлюваного ремонту – 107 985,44 грн.);
- цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , водія автомобіля марки «BMW X3», номерний знак НОМЕР_1 на час дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована;
- повідомлення про ДТП та заява про страхове відшкодування направлена до Моторного (транспортного) страхового бюро України 10.03.2020 року; 
- 08.01.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Бальжик К.Д. укладено договір про надання правової допомоги та представництво інтересів в судах всіх інстанції у цивільній справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. За даним договором замовник сплачує виконавцю винагороду; 
- відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 08.01.2021 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Бальжик К.Д. за надання правничої допомоги 10 000 грн.;
- згідно заяви адвоката Бальжик К.Д. від 18.02.2022 року додано опис виконаних робіт з надання юридичної допомоги згідно з договором від 08.01.2021 року, відповідно до якого адвокатом витрачено 2 години надання консультації (500 грн.); ознайомлення з матеріалами, наданими клієнтом – 1 година (300 грн.); складання позовної заяви – 5 годин (5 000 грн.); ознайомлення з матеріалами справи – 2 години (200 грн.); участь у судових засіданнях (4 000 грн.)
Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальний порядок та підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначені статтями 1166,1167 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед інших із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. п. «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Встановивши, що:
- 03.03.2020 року о 14 год. 00 хв. в м. Ізмаїл Одеської області відбулась ДТП за участі транспортних засобів під керуванням сторін, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водієві ОСОБА_2 – тілесні ушкодження;
- в межах кримінального провадження встановлено, що тілесні ушкодження, які отримані ОСОБА_2 внаслідок ДТП, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Провадження у кримінальній справі за ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому закриваючи кримінальне провадження, слідчий констатував необхідність направлення матеріалів до Ізмаїльського відділу поліції ГУНП України в Одеській області;
- внаслідок перевірки обставин ДТП, проведеної Ізмаїльським відділом поліції ГУНП України в Одеській області, складено протокол відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, серії ДПР18 №441698, який направлено до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області;
- провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, 
суд першої інстанції вірно з посиланням на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведений у постанові від 16.04.2019 року у справі за №927/623/18, вважав, що застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення.
Разом з тим, крім наведеного, суд першої інстанції надав оцінку висновку від 14.05.2020 року № 10505200 автотехнічного експертного дослідження обставин зіткнення автомобілів «BMW X3», номерний знак НОМЕР_1 , та «AUDI Q5», номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до якого дії водія автомобілю «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пов`язані з неналежним виконанням ним вимог п. п. 12.1., 12.4, 13.1, 13.3 ПДР України (рух з швидкістю щонайменше 104 км. на годину), є необхідною та достатньою умовою виникнення ДТП, тобто технічною причиною його настання.
Відповідачем висновку експертного дослідження в порядку ст. 106 ЦПК України, який би спростовував порушення відповідачем ПДР України, які знаходяться (яке заходиться) у причино-наслідковому зв`язку з ДТП, до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.
Також відповідачем в суді першої інстанції не заявлено клопотання про призначення судом експертизи на предмет встановлення вини учасників ДТП.
Не додано відповідного клопотання і до апеляційної скарги.
Дані обставини не надають суду можливості надати оцінку про ймовірність невинуватості водія ОСОБА_2 або обопільної вини водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у ДТП з подальшим визначенням ступеню вини кожного з них.
Аналізуючи дані обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що досліджені обставини судом першої інстанції є достатніми для висновку про наявність вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП через порушення ним п. п. 12.1., 12.4, 13.1, 13.3 ПДР України щодо обрання безпечної швидкості руху з врахуванням дорожньої обстановки та дотримання законодавчого обмеження максимальної швидкості у населених пунктах (50 км. на годину). 
Встановивши наявність вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, суд першої інстанції набув вірного висновку, що матеріальна шкода, яка завдана ДТП автомобілю позивача, підлягає відшкодуванню.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
У справі, яка переглядається цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час ДТП не застрахована, у зв`язку з чим в силу п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди здійснюється МТСБУ.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Суд першої інстанції, врахувавши дані положення Закону, надав належну оцінку обставинам справи та зібраним доказам і набув вірного висновку, що відповідальність МТСБУ настала в силу п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» та разом з цим обмежена згідно статті 29 цього ж Закону вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, яка складає 55 491,55 грн.
При таких обставинах у страховика (МТСБУ) не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими ліміту відповідальності (130 000 грн.).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України такий обов`язок законом покладений на особу, яка є винною у завданні шкоди.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Встановивши, що майну (автомобілю) позивача завдані механічні пошкодження у ДТП, яке відбулось з вини відповідача, суд набув вірного висновку, що це не могло не призвести і призвело позивача до душевних хвилювань та страждань, а отже є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку суд, виходячи з засад розумності і справедливості, обґрунтовано визначив у розмірі 5 000 грн. 
Дані висновки суду першої інстанції узгоджуються з встановленими у справі обставинами і засновані на законі.
В матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги від 08.01.2021 року, ордер на представництво інтересів позивача в суді, а також заява про прийняття судом і врахування звіту наданих адвокатом послуг в суді першої інстанції з вказівкою вартості послуг з урахуванням витраченого часу роботи адвоката, які подані адвокатом до судових дебатів у день, коли призначено судове засідання, що передувало ухваленню судового рішення по суті заявлених вимог. 
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду по суті вирішених вимог не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
Також є неспроможними доводи апеляційної скарги і щодо відсутності звіту адвоката про надані послуги з наведенням розрахунку витраченого часу роботи адвоката та наданих послуг, які позивачем оплачені у розмірі 10 000 грн. в день укладення договору про надання правничої допомоги. Та обставина, що позов підписаний безпосередньо позивачем, а не адвокатом, ордер якого разом з договором про надання правничої допомоги міститься у матеріалах справи, не свідчить, що адвокатом фактично не надались консультативні послуги клієнту до його звернення до суду з позовом, а так само і послуги зі складання позовної заяви тощо. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений: 10.05.2023 року. 

Головуючий                                                         О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                 А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова