Справа № 936/32/23

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Іщука В. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/268/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Іщука В. І. на постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.03.2023. 
Цією постановою:
        ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, що має на утриманні неповнолітню дитину, працюючий черговим переїзду ВП «Мукачівська дистанція колії» ПЧ14, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн 80 коп. судового збору.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 044814 від 01.01.2023 та постанови судді від 15.03.2023 вбачається, що 01.01.2023 о 10 год 15 хв по вул. Карпатська, 165 в смт Воловець Мукачівського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп?яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря КНП «Воловецька ЦЛ ВСР». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «a» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.       
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Іщук В. І. просять постанову судді від 15.03.2023 скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначають про те, що постанова суду є незаконною, не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Зазначають, що в ніч на 01.01.2023 ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, однак за ним приїхав його син ОСОБА_3 , щоб завезти додому. По дорозі додому їх підрізав інший автомобіль та змусив зупинитись, а в подальшому той водій викликав поліцію та на ОСОБА_1 склали даний протокол, який підписав, не читаючи. Окрім того зазначають, що свідок ОСОБА_3 у суді пояснив, що 01.01.2023 приїхав за ОСОБА_1 забрати його 

-2-

додому. По дорозі за ними їхав автомобіль, який почав їх обганяти, порушуючи правила дорожнього руху, а потім змусив зупинитись. Після зупинки, той водій почав чіплятись до них, а тому щоб захистити  ОСОБА_1 , побіг за допомогою до своїх друзів. Коли вернувся на місце події, то ні  ОСОБА_1  вже не було, ні автомобіля. Разом з тим, описати автомобіль, який їх зупиняв, не зміг, зокрема не зміг назвати ні марки автомобіля, ні його кольору.Свідок ОСОБА_4 в суді пояснив, що поступив виклик від ОСОБА_5 , котрий повідомив про те, що зупинив автомобіль, який їхав з порушенням Правил дорожнього руху України, а водій перебував з ознаками алкогольного сп`яніння. Коли його екіпаж прибув на місце події, то було виявлено автомобіль «Опель» на узбіччі та ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_5 вказав на ОСОБА_6 як водія, що керував з порушенням правил дорожнього руху. З відеозаписів слідує, що ОСОБА_1 на час приїзду поліцейських перебував на узбіччі дороги неподалік автомобіля та повідомив, що документи в сина. Із зазначеного слідує, що працівники поліції, прибувши на місце, не бачили ОСОБА_1 за кермом автомобіля, не представившись, повідомили про підстави для проведення перевірки, не роз`яснили йому процесуальні права та обов`язки. При цьому, зазначають, що судом не допитано як свідка водія ОСОБА_7 , який, як цивільна особа, не наділений правом зупиняти на дорогах інших водіїв, тим більш порушуючи правила дорожнього руху. Враховуючи наведене, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського не було належних та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та допущено порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння. В свою чергу судом безпідставно надано перевагу письмовому поясненню водія ОСОБА_5 та надано критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_3 .
       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Іщука В. І., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, зібрані у справі докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
       Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
       Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
       Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

-3-

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
       Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
       Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 044814 від 01.01.2023, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
       Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 044814 від 01.01.2023 ОСОБА_1 01.01.2023 о 10 год 15 хв по вул. Карпатській, 165 в смт Воловець Мукачівського району, керував транспортним засобом марки «Opel» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп?яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря КНП «Воловецька ЦЛ ВСР». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «a» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.       
Доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, оскільки вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується: висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1 від 01.01.2023, згідно якого, при огляді ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_8 , постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 307617 від 01.01.2023, а також відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.
       Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
       При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають 

-4-

фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором СРПП ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області Фітасом М. М. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 044814 від 01.01.2023 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом. 
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість вказаного працівника поліції у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги, і на такі ОСОБА_1 та його захисник не посилалися під час апеляційного розгляду. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що працівники поліції при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейських були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, і такі докази стороною захисту не додано до матеріалів справи та апеляційної скарги.
Огляд водія ОСОБА_1 за його згодою проводився лікарем ОСОБА_9 , який будучи кваліфікованим фахівцем і встановив факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, про що склала відповідний висновок № 1 від 01.01.2023 (а. с. 6).
Цей висновок не суперечить вимогам, як ст. 266 КУпАП, так і Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря ОСОБА_9 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння були підстави для фальсифікації вищевказаного висновку щодо останнього, а також для його обмови у перебуванні у такому стані, – у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. 
Тому, в апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у достовірності лікарського висновку, оскільки він зроблений лікарем в межах наданих йому повноважень, містить необхідні дані щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах 
-5-
справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує, що згідно норм діючого законодавства огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться виключно щодо водіїв транспортних засобів, факт проходження такого огляду ОСОБА_1 поза всяким розумним сумнівом свідчить про те, що саме він був водієм автомобіля та керував ним у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що працівники поліції приїхали на місце події на підставі виклику свідка ОСОБА_8 , який був очевидцем того, як водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснював порушення Правил дорожнього руху України та неадекватно поводив себе на дорозі, що підтверджується письмовими поясненнями, наявними в матеріалах справи. 
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість свідка події, - громадянина ОСОБА_8 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних в матеріалах справи відсутні належні докази, їх також не додано і до апеляційної скарги та під час апеляційного розгляду.
Твердження сторони захисту про те, що на долученому до протоколу відеозаписі не зафіксовано факту керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставні, оскільки нормами КУпАП взагалі не передбачено обов`язку працівників поліції фіксувати факт керування, а відповідно і долучати такий відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів ОСОБА_1 та його захисником-адвокатом Іщуком В. І., а незгода з діями працівників поліції була висловлена ним лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.
Не надано й доказів, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції.
Разом з тим, стороною захисту не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки чи порушення кримінального провадження з приводу незаконності дій працівників поліції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що 01.01.2023 автомобілем марки «Opel» д.н.з. НОМЕР_1 керував громадянин ОСОБА_3 , апеляційний суд оцінює критично і вважає, що вони повністю спростовані перевіреними апеляційним судом доказами.
Так, будучи допитаним ОСОБА_3 у суді першої інстанції, показав, що 01.01.2023 приїхав за татом – ОСОБА_1 забрати його додому. По дорозі за ними їхав автомобіль, який почав їх обганяти, порушуючи правила дорожнього руху, а потім змусив зупинитись. Після зупинки, той водій почав чіплятись до них, а тому щоб захистити батька, побіг за допомогою до своїх друзів. Коли вернувся на місце події, то ні батька вже не було, ні автомобіля. Разом з тим, описати автомобіль, який їх зупиняв, не зміг, зокрема не зміг назвати ні марки автомобіля, ні його кольору.
Зазначені показання свідка ОСОБА_3 судом першої інстанції обґрунтовано піддано критичній оцінці, оскільки такі не узгоджуються з фактичними обставинами справи та який, до того ж останній є близьким родичем (сином) ОСОБА_1 та зацікавленою особою. 
Окрім того, безпосередньо в процесі складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заявляв про те, що автомобілем керував саме його син ОСОБА_3 . Між тим, про керування автомобілем в момент порушення правил дорожнього руху іншою особою, ОСОБА_1 вперше зазначив в своїх поясненнях в суді першої інстанції.

-6-

Більш того, як слідує з відеозапису, на запитання поліцейського, хто є власником автомобіля ОСОБА_1 повідомив, що власником є його син, який перебуває вдома. Зазначене спростовує версію сторони захисту про факт перебування ОСОБА_3 за кермом автомобіля в день події, яка мала місце о 10 год 15 хв 01.01.2023 на вул. Карпатській в смт Воловець. 
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав визнавати такі докази недопустимими та неналежними.
Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами сторони захисту, яка категорично заперечує вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді і такі апеляційним судом відхиляються.
       Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
       Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
       Стосовно інших доводів апеляційної скарги, то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
       З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення Правил дорожнього руху України, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-7-

Також апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції Європейського суду з прав людини, висловленні у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже, ОСОБА_1 , як і ті, хто реалізував своє право володіти автомобілями та керувати ними - погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого адміністративного правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
       Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Іщука В. І. задоволенню не підлягає.
       При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що правопорушником та його захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника-адвоката Іщука В. І. залишити без задоволення, а постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.03.2023, щодо ОСОБА_10 ,- без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя