Постанова
Іменем України
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 759/22785/19
 
провадження № 61-11269св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва 
від 03 грудня 2021 року у складі судді Коваль О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Ігнатченко Н. В., Мережко М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
(далі - банк; АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
 
Позов мотивований тим, що 31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К3Н1АW23460142, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит для придбання автомобіля у розмірі 
11 953,02 дол. США строком до 30 липня 2012 року з розрахунку 8,04 % річних, 
а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.
 
За умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_1 мав повертати кредит та проценти щомісячними платежами з 26 до 30 числа кожного місяця, однак не виконував цих обов`язків. Після закінчення терміну кредитування борг за кредитним договором станом на 22 жовтня 2019 року становить 
74 360,15 дол. США, що включає тіло кредиту - 8 617,20 дол. США, проценти - 
9 551,53 дол. США, комісію - 958,05 дол. США, пеню - 55 233,37 дол. США.
 
АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2007 року 
№ K3H1AW23460142 у розмірі 74 360,15 дол. США.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2007 року № К3Н1АW23460142 в розмірі 
19 168, 73 дол. США.
 
Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 
7 921,17 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Вирішуючи спір, суд дійшов висновків, що позичальник ОСОБА_1 не виконав обумовлених кредитним договором обов`язків із внесення щомісячних платежів на погашення кредиту і після закінчення строку надання кредиту має заборгованість, що, у свою чергу свідчить про порушення прав позивача як кредитора і необхідність їх захисту шляхом повернення боргу за кредитним договором.
 
Стягуючи борг за процентами в розмірі 9 551,53 дол. США та зменшуючи пеню до розміру 1 000,00 дол. США, суд першої інстанції погодився із наведеним банком розрахунком процентів та пені станом на 22 жовтня 2019 року. Зменшуючи пеню до 1 000,00 дол. США, суд застосував статтю 551 ЦК України.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
 
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 
2021 року змінено, стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 776,49 дол. США.
 
В частині судового збору заочне рішення Святошинського районного суду 
м. Києва від 03 грудня 2021 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що загальний борг за кредитом, який підлягає стягненню, становить 15 776,49 дол. США і включає тіло кредиту - 8 617,20 дол. США, проценти - 6 159,29 дол. США, пеню - 
1 000,00 дол. США.
 
Зменшуючи розмір процентів та пені, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що такі нараховані після закінчення строку дії кредитного договору 
(30 липня 2012 року), а право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
10 листопада 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні пені у сумі 5 144,84 дол. США, нарахованої станом на 30 липня 2012 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні пені в сумі 5 144,84 дол. США, нарахованої станом на 
30 липня 2012 року, і відсотків у сумі 3 392,24 дол. США та направити справу 
в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, зменшуючи розмір нарахованої пені до 1 000,00 дол. США за наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 617,20 дол. США та за відсотками у розмірі 9 551,53 грн, суди не врахували тривалість порушення зобов?язання понад 11 років і те, що в матеріалах справи немає будь-яких доказів поважності невиконання зобов?язання позичальником, а також не врахували поведінку особи, у зв?язку з чим порушено принципи розумності та справедливості, та інтереси кредитодавця, строк порушення прав якого є довготривалим. Питання зменшення розміру пені було предметом розгляду в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі 
№ 214/9134/14-ц, в якій Верховний Суд зробив висновок про зменшення розміру пені до розміру збитків, що дорівнюють розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, чим порушив норми процесуального права.
 
Аргументи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» поновлено строк на касаційне оскарження заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року. Відкрито касаційне провадження 
у справі та витребувано її матеріали із Святошинського районного суду м. Києва.
 
19 січня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 
2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року оскаржуються в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків та пені.
 
В іншій частині заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва 
від 03 грудня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду 
від 06 жовтня 2022 року не оскаржуються, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
31 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К3Н1АW23460142, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит для придбання автомобіля в розмірі 11 953,02 дол. США строком до 
30 липня 2012 року з розрахунку 8,04 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.
 
Умовами кредитного договору, а саме пунктом 7.1, передбачено, що погашення кредиту та процентів має здійснюватись шляхом сплати позичальником щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 209,67 дол. США із 26 до 30 числа кожного місяця.
 
Після закінчення терміну надання кредиту, тобто після 30 липня 2012 року відповідач кредитних коштів у повному обсязі не повернув, у результаті чого 
у нього перед банком станом на 22 жовтня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 74 360,15 дол. США, з яких: тіло кредиту - 8 617,20 дол. США, 
проценти - 9 551,53 дол. США, комісія - 958,05 дол. США, пеня - 
55 233,37 дол. США.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення в оскаржуваних частинах відповідають.
 
Згідно з частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша 
і друга статті 1054 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами 
(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, 
а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 
№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)».
 
Установивши, що борг за процентами в розмірі 9 551,53 дол. США та пеню 
в розмірі 55 233,37 дол. США позивач нарахував станом на 22 жовтня 
2019 року, хоча строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 30 липня 2012 року, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося 30 липня 
2012 року, після закінчення строку кредитування, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону, зокрема статті 1048 ЦК України. Таким чином правильним є висновок суду апеляційної інстанції про зменшення розміру нарахованих відсотків до 6 159,29 дол. США.
 
Стосовно зменшення розміру пені до 1 000,00 дол. США Верховний Суд зазначає таке.
 
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
 
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків здебільшого довести або складно, або неможливо взагалі. 
 
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законом можуть встановлюватись правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
 
Зокрема, такими правилами є норми про неустойку (статті 549-552 ЦК України). Щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки 
у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки 
є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
 
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
 
Норма частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
 
Суд врахував, що частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, надає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
 
Оскільки розмір пені, яку просив стягнути позивач, значно перевищує розмір основної заборгованості, а позивач не навів жодних розрахунків того, в якому розмірі йому завдано збитків неповерненням кредитних коштів, суди обґрунтовано застосували норму частини третьої статті 551 ЦК України та зменшили розмірі пені, яка підлягає стягненню з відповідача, до 
1 000,00 дол. США. 
 
При цьому колегія суддів не встановила підстав для надання додаткової оцінки розміру пені, яка вже на підставі частини третьої статті 551 ЦК України судами зменшена, оскільки, зменшуючи розмір пені, суди на підставі належним чином оцінених доказів правильно застосували норми матеріального права. Додаткове зменшення розміру стягуваної пені буде зводитись до переоцінки доказів.
 
Аргументи заявника про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, є безпідставними, оскільки відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зазначених заявником 
у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки сформовані в них висновки 
аналогічні тим, до яких дійшли суди у справі, що переглядається.
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в оскаржуваних частинах - без змін, оскільки підстав для скасування судових рішень в цих частинах немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 
2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року 
в частин позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська